EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Damer og herrer,
giv en varm velkomst til Brent Morin.
Tak.
Jeg har ikke sagt noget endnu.
Griner I bare af mit udseende?
Jeg købte denne jakke.
Jeg sagde: "Jeg gør det."
Mine bukser er skrumpet.
Lad os få alt det af vejen.
Nu har jeg stumpebukser.
Det gør pisse ondt.
Jeg synes, jeg ser lækker ud. Jeg vil se billeder
på det skide Netflix-banner, hvor jeg ser sådan her ud.
Jeg vil hade det, men lige nu føler jeg mig lækker,
så jeg har ikke brug for negativitet.
Jeg skal bare igennem det her.
Jeg har en masse pis at sige.
Hvad så? Du har ikke grinet,
det får jeg brug for. Tak.
Uber ødelægger mit liv.
Før kørte jeg selv.
Jeg kørte selv.
Men ikke længere.
Det giver ingen mening.
Da jeg kørte selv,
havde jeg grænser, som...
Hør her, med Uber fandt jeg ud af,
at jeg giver alt for let efter for gruppepres.
Det vidste jeg ikke om mig selv.
For da jeg kørte,
og en spurgte: "En drink?",
ville jeg sige: "Jeg kører." De droppede det,
men med Uber, hvis du ser cool ud,
og spørger to gange, er jeg på.
Det er ikke en god kvalitet at have.
Bare det ikke var sådan, men jeg føler, jeg bliver nødt til det.
Det er lige meget, hvor vigtig i morgen er.
Bare se cool ud, og spørg to gange.
"Vil du have et shot?" "Nej, jeg har et tidligt fly."
"Kom nu." "Okay."
Og jeg UberX.
Hvis I ikke ved, hvad UberX er,
er det omtrent som en Toyota Camry...
Det er, at den bil jeg ejer, samler mig op
med en fyr, der ligner mig på en prik,
og så betaler jeg ham for at køre mig et sted hen,
fordi jeg ikke har rygrad.
Jeg sidder på forsædet.
Jeg vidste ikke, man kunne sidde på bagsædet i en Camry.
Hvad laver du deromme?
Lader som om? Det klarede du ikke.
Jeg anede ikke, man ku' sidde bagi i en UberX,
før jeg så en arbejdsløs ven sætte sig på bagsædet af en Honda Civic.
Det er det mest respektløse pis, jeg har set i mit liv,
det var en Civic med to døre.
Jeg har aldrig set nogen anstrenge sig mere for at være respektløs.
Det var så sjovt. Han sagde: "Vi ses. Ring i morgen.
Jeg er med. Jeg skal se kampen."
Han kunne ikke få sædet tilbage
og spørger: "Hvordan gør man? Hiver og skubber?"
"Bare sæt dig på forsædet, Kyle."
"Pis af, han arbejder for mig i ti minutter.
Gider du at hjælpe?
Vil han have en bedømmelse?
Hvad gør...Hjælp mig dog."
Fyren hjalp, og han kom om på bagsædet,
hvilket var meget mindre behageligt.
Og så igennem det lille trekantede vindue: "Ring i morgen.
Jeg mener det, okay?"
Jeg er en hykler. Når jeg bliver fuld,
er jeg en idiot. Jeg sætter mig på bagsædet i en UberX.
En idiot, det er den eneste måde at beskrive det på.
Jeg har visse regler, for eksempel på en bar,
jeg er fuld, og det er sidste omgang.
Det første jeg gør er at bestille en drink til,
og så tager jeg den med.
Jeg siger: "Tak for drinken, venner. Vi ses."
"Undskyld."
"Mange tak." "Undskyld."
"Undskyld."
"I gør et skidegodt arbejde. Det værdsætter jeg."
"Undskyld."
Så ringer jeg efter en Honda Accord,
sætter mig på bagsædet, og er en idiot:
"Kør mig hjem nu, George.
George, jeg er dødsulten."
"Hallo, jeg hedder Tyler." "Du hedder George!"
Du har været hos familien, siden min fødsel.
George, jeg har ikke tid til det pjat.
Kør mig hjem. Jeg har indtastet adressen.
Lad være at kigge på mig."
"Du har kun indtastet 'slot'."
"George!
Tving mig ikke til at ringe efter far, det vil jeg ikke."
"Har du taget stoffer?" "George, du skal ikke stille spørgsmål.
Bare kør. Der er så meget plads her bagi.
George.
George?
George, ignorerer du mig?"
"Jeg kører dig på hospitalet.
Du skrev 'slot' med 'C', det er..."
"George, kan du huske, da jeg var barn...
Kan du huske, da far tog mig med til sit sommerhus på min fødselsdag?
Kan du huske det, George?
Jeg var ni år,
jeg havde min yndlings-tilley-tacks.
Du ved, tilley-tacks?
Den sjove hat med bånd under hagen.
Selv de fede drenge elsker dem.
Det ved du da, George.
George, kan du huske det?
Far sagde, han ville holde fødselsdag med mig, men gjorde det ikke.
Jeg var så ked af det, at han gav mig en drage,
og efterlod mig alene med den.
Jeg ville ikke kunne lide den,
men det blæste, George, husker du det?
Og jeg løb omkring på græsbakkerne..."
"Jeg kører dig til nærmeste hospital,
om tre afkørsler.
Noget har du taget.
Bliv endelig ved med glasset i ansigtet." "George,
jeg husker at strejfe omkring på græsbakkerne.
Det var overskyet. Græsset var så fint.
Det svajede frem og tilbage i vinden.
Lysegrønt græs, mørkegrønt græs.
Jeg bar mine bedste højtaljede shorts.
Tan-khakier med min tilley-hat,
jeg snublede over en sten,
jeg mistede min drage og fik mit første uheld.
Kan du huske det, George?
Kan du huske mit første uheld, George?
Hvorfor kører du så hurtigt?"
"Du skal bare ud herfra."
"Far købte en hvid hest til mig som trøst,
og jeg sagde, jeg ville have en brun hest.
Jeg fik den hvide hest slået ihjel.
Jeg fortæller dig det, fordi jeg ved,
du måtte slå den ihjel.
Og det er jeg ked af, George."
"Det her er så langt ude, men okay."
"George...
...kør mig til 'pussy'."
Det er ikke godt at være komiker, vi har for meget fritid.
Det er for meget. Min lillebror er læge.
Han arbejder 15 timer om dagen.
Jeg arbejder 15 minutter om aftenen.
Og jeg aflyser...
...ofte.
Jeg har en drukkammerat, og han er også komiker.
Det er ikke en god kombination.
Det er det ikke, og man har kun en drukkammerat
for at bebrejde ham, hvis man drikker meget.
"Det er hans fejl." Og han siger: "Det er hans fejl."
Vi har haft den konfrontation.
"Det er din skyld", og jeg: "Det er din skyld."
Han er en sjov fyr, og jeg sagde: "Nej, det er din skyld."
"Det er din skyld."
Så sagde han: "Okay, fortæl mig, hvorfor er det min skyld."
Jeg sagde: "For det første er du sort", han svarede: "Undskyld, hvad?"
"Det lød forkert."
Min pointe er, at der er to slags mennesker,
jeg stoler på og lytter til.
Sorte fyre og bøsser.
Ikke andre.
Jeg har erfaret,
hvis en sort fyr siger: "Jeg kan lide din jakke."
Føler jeg...
Jeg kunne dunke i en halv time.
Det er så selvsikker jeg er.
Min lillebror er bøsse,
og jeg hænger ud med ham og hans bøssevenner,
og en af vennerne sagde:
"Må jeg sige noget til dig lige nu?
Du ser fandeme vild ud."
"Er du tosset? Jeg er...
...ikke engang på toppen i dag. Hvad sker der?
Hvad er det, der sker her?"
Han sagde: Den kan du ikke tage på. Det fungerer ikke.
Jeg svarede: "Okay."
Det gik op for mig, det er noget han gør.
En ukendt person spørger to gange, og jeg er på,
men er du en god ven, holder den ikke.
Der skal mere til,
og den ven bruger sjove ord til at manipulere mig.
Det fandt jeg ud af, for efter samtalen
begyndte jeg at følge de øjeblikke,
og her er, hvad der skete. Det var en onsdag 18,00.
Han sender en sms, han bor tæt på.
Han skriver: "Drinks?"
"Lad mig tjekke kalenderen, lol. JK.
Vi ses."
For vi har ingen planer.
Vi har begge to et show 20,00,
vi beslutter at tage på bar, få et par drinks
og så tage til showet.
Jeg ringer til George, og så kommer vi afsted, ikke?
Så vi tager på bar, får meget mere end det.
Meget mere. Vi skulle ikke have drukket så meget.
Men er det vores fejl? Ja! Men er det? Ja, men...
Af og til er det stemningen.
Der er sjove lys på bordet.
Man tænker: "Lad os ikke tage hjem."
Det er et pisse-skræmmende sted.
Man kan bare gemme sig.
Stemningen kan ændre din attitude.
Som i en italiensk restaurant, når de sætter brød på bordet.
Du bad ikke om det, men det er der, så du spiser det.
Så tager de brødkurven.
De kommer med mere brød, du spiser det. De tager brødkurven.
De kommer med mere, du spiser det.
Så tager de den brødkurv væk, og så kommer de ikke med mere,
og du: "Hvor er brødet. Ingen drikkepenge.
Det er noget pis!
Nej, skat. Jeg er sur."
Vi tager til showet, gennemfører det, det går godt,
ved ikke hvordan, men det gør det,
jeg slutter af, og klokken er 22,00.
Det er midt på ugen.
Jeg vil hjem og se Netflix.
Så aftenen er færdig for mig,
men jeg går udenfor, og der er min ven,
"Hvad skal du nu, B?"
"Jeg skal hjem og se Netflix."
Han kigger på mig, derfor er det hans skyld,
han siger: "Det kunne du godt,
eller vil du ud på eventyr?"
Okay, jeg er voksen.
Jeg ved hundrede procent, der ikke er et eventyr.
Men,
er der et eventyr? Men...
...hvem fanden, der ikke er i en Disney-film, snakker om "eventyr"?
Eller i laser-tag? Ingen siger "eventyr".
Jeg kan ikke tage hjem, så jeg siger: "Hvad?"
Han sendte også et kast til Gud.
Det har jeg aldrig set ham gøre,
så jeg tænkte mærkelige ting,
imens jeg stod på scenen,
stod han i gangen og røg en cigaret,
og der kom et rumvæsen: "Eventyr!"
Ikke?
Der var mine tanker.
Det er hans skyld,
havde han sagt, hvad vi lavede,
var jeg ikke taget med.
Han kunne sige: "Tag hjem og se Netflix,
eller tager du med til en tarvelig bar,
bliver endnu fuldere, og så
til noget, vi troede var en stripbar, men nej,
en gammel dame, der maste øldåser med brysterne.
Så møder vi en fyr, der ligner en vampyr,
som man ved laver musikvideoer,
og som inviterer os til afterparty i Hollywood Hills,
så vi tænker: "Det kan blive godt", men vi kommer derop,
og det er seks gutter, der tog coke,
hvilket du ikke kan, fordi du har skæv septum og angst,
så du står ovre i hjørnet,
så får en fyr, vi ikke kender, coke-paranoia,
kalder dig narkostrømer og kaster puder på dig.
Så man er halvbange,
er det derfor, de kaldes kastepuder?
Man står med et dilemma,
så bryder en skaldet pige dækket med tatoveringer slåskampen op,
du er forelsket,
du har set Mænd der hader kvinder,
du er håbløs romantiker og tror, ting sker af en årsag,
men når du bliver ædru, ved du,
det ikke er pigen med tatoveringer,
men Rooney Mara, der spiller rollen, du kan lide.
Du vil ikke knalde med den psykopat. Men den nat
viser hun dig til køkkenet, I drikker. Hun siger:
"Tag en til." "Nej."
"Kom nu!" "Okay."
Du bliver endnu fuldere, får blackout,
vågner i gæstesengen hos videoinstruktøren.
Du er nøgen, hun er nøgen. Ingen kondomer at se.
Havde vi sex? Havde vi ikke?
Det tænker du over i en måned.
Vil du med på det eventyr?
Jeg kom i et forhold.
Kort tid efter, kom jeg i et forhold, og det var godt.
Det var godt, vi slog op, men det var godt.
I skal ikke spørge, hvem der gik fra hvem.
Nej, hun gik fra mig.
Gjorde det ondt?
Ja, det gjorde pisse...Hvad? Hvorfor råbte jeg?
Undskyld jeg råbte. Du er ikke hende.
Det gjorde så ondt. Hvorfor?
Det værste. Det var mit første forhold.
Ingen sagde: "Når det slutter, vil du bare dø."
Jeg ved ikke, hvad der er bedst,
single eller ikke-single,
men det her er: "Lige meget",
og det her er: "Jeg har frihed."
I forhold er det: Hvem er jeg?
Hvad er jeg? Hvem bliver jeg?
Hvad vil der ske?
Elsker vi hinanden? Bør vi det?
Er det den eneste ene? Møder familien, kunne lide den,
morer sig, det fungerer. Det er godt.
Intime samtaler, vi lærer hinanden at kende.
Jeg kan lide den bluse.
Det ændrede mit liv.
Det er et vigtigt øjeblik.
Vi har det godt, og så er det slut.
Men, I ved.
Singler siger: "Hvad hedder du? Slår du mig ihjel?
Nej? Godt. Det er fint."
Hvad skete der? Hvor sov jeg? Det kommer ingen ved,
jeg har det fantastisk... Jeg ved ikke.
Jeg er ved at blive tosset, okay?
Det har været hårdt, men jeg er okay.
Det er godt. Jeg har blokeret hende på de sociale medier.
Det skal man for at komme videre.
Løgn, stop med at følge hende, men se, hvem er hun med?
Det var for sjov.
Det var en overscoring, det er målet for mænd,
overscor, nar hende.
Man beder til, hun ikke gennemskuer det.
Det gør alle mænd her.
Gør det.
Gør det helt sikkert.
Gør det helt bestemt.
Man beder bare, ikke?
Parforhold har lært mig, jeg ikke er voksen.
Jeg var ikke klar til det.
Jeg var ikke voksen endnu.
Jeg vidste ikke, et forhold er mere
end at forpligte sig til hende.
Man skal også forpligte sig til hendes bedste vens mand.
Jeg vil ikke være venner med dig, Colton.
Det kan jeg ikke lide.
Hvorfor være venner med en, jeg ikke...
Fyren går med blazer med lapper på albuerne,
som om han var gymnasielærer.
Jeg kan ikke lide dig, Colton.
Kend dit publikum, okay?
Vi skal på dyre restauranter.
Hvor alt man hører er sølvbestik.
Som ting, ting, ting.
Man hører ikke andet, for alle tænker:
"Hvor meget koster det her pis?
Jeg lavede det selv i går.
Og jeg fik mere."
Kend dit publikum. Colton kiggede bare på mig:
"Jeg tror faktisk, den økonomiske krise..."
Jeg sagde: "Jeg læser sgu' ikke, så...
Jeg er en idiot, Colton."
Vi skændtes, det gør man, det er kærlighed.
At skændes og stadig elske hinanden.
Det vidste jeg ikke.
Jeg tabte skænderierne,
jeg burde have vidst det. Gjorde dumme ting.
Jeg lærte. Og...
Da forholdet var slut, evaluerede jeg det.
Når man går fra hinanden, er det vigtigt,
man ser på det udefra,
jeg tænkte over mine fejl,
så jeg ikke begår dem igen, det er udvikling,
men det gik op for mig, der var to skænderier, jeg skulle have vundet.
Det hun gjorde, som var genialt,
som jeg tror, er det, der gør kvinder klogere,
de lytter, det er stort.
Det er stort, og så gemmer de det væk.
Når man er i et forhold, vil man dele hemmeligheder
og lave fejl, så du kan vokse,
og jeg fortalte hende, jeg som barn blev diagnosticeret med ADD,
og at det var traumatisk. Det delte jeg med hende.
Når jeg tænkte på skænderierne,
gik det op for mig, hun brugte noget imod mig.
Hun havde aldrig lavet denne bevægelse før.
Jeg havde aldrig set hende gøre det.
Det gik op for mig, da jeg tænkte på det.
Jeg tænkte: "Har hun lavet den bevægelse?"
Og jeg forstod hvorfor,
hun vidste, jeg havde ADD, og det ville distrahere mig.
Jeg ville sige: "For det andet...
Hvad er det? En hånd?
Hvad har du der, godter?
Hvad laver du?"
Hun gjorde det, og sagde: "Ved du hvad?
Jeg vil ikke snakke om det nu."
Så lavede hun en at-gå-sin-vej,
hun forlod rummet.
Det er det samme som, da jeg var lille,
og jeg spillede videospil med min ven,
og når han var ved at vinde, hev jeg det hele ud af stikket.
Intet gør en mere gal,
han kunne bare sige: "Jeg var ved at vinde",
og jeg kunne sige: "Var du? Hvem ved.
Jeg kunne få historiens bedste comeback.
Det kan ingen vide."
Anden gang, jeg skulle have vundet,
og grunden til bruddet.
Og derfor er jeg ikke voksen. Vi er i New York City.
Vi lander i New York City.
Det er midt på dagen.
Vi har et skænderi, hun giver mig solskinshånden,
og siger: "Jeg vil ikke tale om det",
og går.
Normalt ville jeg gå efter hende, stoppe hende, alt godt.
Denne gang besluttede jeg ikke at gå efter hende.
Ved ikke hvorfor, men det gjorde jeg,
jeg ved stadig ikke hvorfor.
Jeg tænkte: "Jeg bliver her, ser hvad der sker,
når hun forsvinder. Jeg ved det ikke.
Vi er i New York City. Dumt, første dag af ti dages ferie.
Meget dum ide, Brent.
Hun begynder at gå,
hun forsvinder.
Jeg tænker: "Hvor længe før,
hun vender sig, og ikke kan se mig?"
Svaret er, at hun aldrig vendte sig om.
Det er en forpligtelse, der vil noget, ikke?
Hun blev ved at gå, og var væk
i New York City. Væk!
Jeg var alene, det forpligtede jeg mig til.
Jeg står der uden planer.
Der er ingen Colton, ingen venner.
Kunne gøre hvad som helst,
men jeg vidste ikke, hvad jeg skulle lave.
Pludselig rammer vinden mit ansigt.
Den skubber mig den vej, og jeg siger højt:
"Jeg lader vinden følge mig."
Jeg ved ikke, hvad det betyder, og det lyder skørt,
men jeg går igennem New York, forandret.
Jeg taler til fremmede: "Hej, søde unge."
"Lad os være i fred." "Det giver mening."
Vinden fører mig til en park.
I parken ser jeg en gadegøgler.
Jeg ser ikke gadegøgleri.
Det interesserer mig ikke, men jeg kigger på ham,
jeg er den eneste, der kigger.
Han var nok elendig.
Der er ingen, men han danser helt vildt,
og jeg græder!
Det er følsomt, som hvis jeg ser en film på et fly,
for så græder jeg meget. Det kan være Furious 8,
jeg råber: "Vin!". Jeg er jo død.
Jeg kigger på fyren, og jeg græder.
Vi kender ikke hinanden. Han holder op med at danse og kigger på mig.
Han kender mig ikke, men siger: "Du virker anderledes."
Jeg lader, som om jeg har et stof ingen andre har.
"Jeg lader vinden føre mig."
Han siger: "Det lyder fedt, mand.
Hvor fører vinden dig hen nu? "
Jeg sagde: "Joh...
Det blæser ikke mere.
Det er...Jeg ved ikke...
Jeg red på en bølge, men nu ved jeg ikke, hvor jeg skal hen."
Han kigger og siger: "Ved du, hvad du skal gøre?
Du skal tage på en sejltur."
"Det er konkret, men jo, jeg tager på en...
Jeg tager en sejltur. "Han siger: "Jeg tager mine ting. Kom."
"Skal du med? Okay."
Jeg har ingen rygrad, så Rico og jeg tager på sejltur,
han tager mig ud at se Frihedsgudinden.
Det har jeg aldrig gjort før.
Vi er derude og har en god snak.
Det er skønt. Jeg er glad for, jeg gjorde det.
"Hvordan gør du det?
Hvordan kan du danse offentligt uden at føle dig sårbar eller flov?"
Han sagde: "Det er lige meget.
Alle elsker kunst.
Lad mig vise dig det." Han går ud på båden,
og begynder at danse, men det er jo en båd,
så han: "Forbandede pis!"
Han vælter rundt, men jeg elsker det,
den passion han har. Jeg græder igen.
Jeg snapchatter det.
Vi har et moment, det ender, vi står af båden.
Han siger: "Vi er ikke færdige.
Vi har en anden bådtur."
Vi tager en anden tur for at se Ellis Island.
Jeg tager til Ellis Island og lærer noget.
Rend mig, Colton. Jeg har lært noget.
Efter turen står jeg af, og det slår mig:
Jeg har efterladt min kæreste alene i New York City i mere end seks timer,
den første dag af ti dages ferie.
Hvad havde jeg gang i? Stofferne holdt op med at virke,
men han er i gang, kigger og siger: "Hvor føres vi hen nu, B?"
"Rico, jeg skal videre.
Jeg skal have styr på mit liv. Ved ikke, hvad jeg laver.
Jeg skal redde mit forhold."
Han kigger på mig: "Okay,
men først skal du prøve byens bedste is."
"Jeg spiser ikke is."
Han siger: "Kom nu", så jeg siger: "Okay."
Så nem.
Jeg får is, vi siger farvel,
ingen telefonnumre, det var et moment.
Jeg går mod hotellet og tænker, jeg bliver nødt til at lyve.
Jeg skal finde på en løgn, jeg skal ud af det.
Jeg kan ikke fortælle, hvad jeg har gjort.
Jeg skal finde på en løgn, jeg skal holde fast i resten af livet.
Jeg er skuespiller, komiker,
jeg skal kunne holde mig til en løgn,
ellers bør jeg ikke være i branchen.
Jeg går tilbage, og planen er at gå ind på hotelværelset,
og når hun kommer, går jeg amok.
Som en vanvittig.
Jeg vil sige: "Der er du", og bare gå amok.
Jeg går ind på hotelværelset, åbner døren,
og der står hun, midt i rummet.
Er I blevet så bange, at man mærker det et specifikt sted?
Mine ører blev varme. Har I haft varme ører?
Som når man er barn, og en anden forælder råber ad dig
for første gang: "Hallo!"
"Tisse!" I ved, ikke?
Nu skal jeg fortælle jer, hvorfor jeg var så bange.
Fordi intet indikerer større ligegyldighed
end at stå med en isvaffel.
Det siger: "Det var bedre uden dig."
Det er, hvad det betyder.
Intet gør dig mere gal, når du skændes med partneren,
end når en af dem holder en isvaffel.
Det havde været nemmere at forklare en anden kvinde.
Hendes planer røg ud af vinduet.
Hun kiggede og sagde: "Is? Virkelig?"
Til en 30-årig mand.
Jeg gik i panik, og sagde det, jeg havde planlagt.
"Der er du!"
Hun siger: "Hvad?" Jeg sagde: "Øh."
Har I sagt noget, der er så forvirrende, at I begge er forvirrede,
som nulstiller hjernen?
Efter 30 sekunder siger hun:
"Du spiser is. Det er det, du laver?"
Jeg svarer: "Det kan du æde en is på!"
Aner ikke, hvorfor jeg sagde det.
Så begynder jeg: "Ufattelig attitude!
Helt ufattelig attitude!
Har du nogen ide om, hvor længe jeg har ledt efter dig
i denne her skide...by?
Det er fandeme utroligt!
Hold da kæft, der er hun sgu'.
Der er hun fandeme!
Ved du, hvad jeg gjorde?
Ved du..." "Fortæl."
"Så du vil gerne vide det?" "Ja."
"Så hør her."
Jeg har ledt efter dig i hele byen,
spurgt folk: "Har du set hende her?"
Okay?
Mit hjerte hamrer afsted.
Jeg ved ikke, om vi ses igen.
I en kæmpe by,
og du stikker bare af.
Det er fandeme utroligt.
Din kælling!"
I mit hoved: "Stop det."
"Din utrolige kælling, skide kælling!
Din...kælling!
Åh gud.
Åh, Rico...
...det er det bedste."
"Er du færdig?" "Nej, jeg er ikke færdig.
Jeg er ikke færdig, kælling.
Ved du, hvad der skete med mig? Jeg endte i en park.
Jeg græd, fik et angstanfald
ved en delfinstatue." "Hvad?"
"Det behøver du ikke vide. Det er ikke pointen.
Jeg har et angstanfald, jeg græder,
to betjente på hest kommer forbi, de spørger, om jeg er okay.
Jeg sagde 'jeg har mistet mit livs kærlighed.'
De giver mig en is for at berolige mig, og...
...utrolige kælling.
Første dag af en ti dages ferie,
og det er din attitude."
Hun kigger på mig og siger: "Virkelig...
Var det, hvad der skete?"
Måden hun sagde det på, jeg havde tabt.
Jeg ved ikke, hvorfor hun var så rolig, jeg sagde kælling tusinde gange.
Hun sagde: "Lad mig forstå det rigtigt,
og sig endelig, hvis jeg tager fejl..."
Da hun lavede cirkelbevægelserne,
tænkte jeg: "Jeg ved ikke, hvad hun har."
"Lad mig forstå.
Så du...
du
ledte i hele byen.
Hele New York. Oppe, nede, overalt.
Okay. Fint.
Du ender i en park med delfinstatuer...
Mærkeligt.
Du græder og har et panikanfald,
og to betjente på hest gav en 30-årig mand...
...en isvaffel."
"Ja."
"Virkelig, så du var ikke på bådtur med Rico?"
Jeg sagde: "Hvordan..."
"Du snapchattede det, din store idiot.
Er du virkelig så dum?
Hashtag: 'bedste dag nogensinde'?
Hashtag: 'lader vinden føre mig'?"
Mange tak. Jeg er Brent Morin.
Undertekster af: Lill Maxen