Mina damer och herrar, ge en applåd för Rachel Feinstein.
Tack.
Det är kul att vara här.
Jag hälsade nyligen på mina föräldrar, och jag vet inte om fler känner som jag.
När jag åker hem känns det okej i ungefär sex minuter.
Sen känner jag mig märkligt rasande.
Och sen känner jag skuld över den fientlighet jag känner.
Och sen äter jag bara massor av bröd för att klara mig igenom helgen.
Min pappa använder Facebook.
Jag vet inte om nån har en förälder på Facebook, men det är upprörande.
Han är extremt aktiv.
Hans profilbild är så förvirrande.
Han stirrar bara ut i tomma intet.
Varför valde han den bilden? Han ser aktivt ursinnig ut.
Han har en underlig, demonisk stirrande blick.
Och han skriver långa, politiska, labila haranger på Facebook.
Och han vet inte hur man redigerar ett inlägg,
så han redigerar genom att kommentera
under det han just skrev, i kommentarssektionen.
"Jag vill be om ursäkt,
men i passionen över mitt tidigare uttalande,
felstavade jag följande ord."
Och sen gillar han sin egen kommentar.
Och mamma gillar att logga in
och använda pappas Facebook-sida.
"Jag och din far delar Facebook-sida."
"Det går inte", säger jag.
"Pappa har sin egen sataniska sida, och den är hans."
Hon säger: "Jag gillar att logga in på din fars sida
så att jag kan tala om för dina väninnor när de är ursnygga på sina bilder."
Så det ser ut som om min pappa stöter på alla mina vänner.
Det är katastrof.
Så fort en av mina väninnor lägger ut en bild,
går mamma in på pappas sida och säger:
"Jösses, vilken läcker figur du har, Lisa.
Jag vägrar att tro att du just fött barn, med den där supersexiga kroppen.
Du är en riktig pingla."
Och sen har vi pappa,
som bara blänger.
Med sitt förvirrande, iskalla uttryck.
Nu verkar det som om han förför alla mina vänner.
Jag sa till pappa att jag skulle dra det skämet. Jag sa:
"Jag har kört ett skämt på scenen, och du kanske får se det på nätet.
Det handlar om dig och din Facebook."
Då sa han: "Toppen. Jag ska dela det på Facebook."
Han delade bokstavligen just en länk till själva YouTube,
typ sju gånger.
Och sen gillade han alla sju.
Min mamma är aggressivt liberal.
Mammas dröm för mig
vore nog att jag gifte mig med en homosexuell Svart panter.
När hon besöker mig i New York
försöker hon alltid bli bundis med Uber-föraren och be om ursäkt för Trump.
Det är så hemskt.
Jag känner hur hon eggar upp sig för vad hon tror är ett viktigt
kulturellt ögonblick.
"Sluta", säger jag. "Sluta med allt du tror behöver hända just nu."
Hon älskar att läsa deras namn för dem. Hon älskar etniska namn.
Hon gillar att bita i ett etniskt namn och hedra det.
"Ursäkta, Suruhanjay.
Vilket underbart namn.
Vilket region är det?"
"Han är inget vin. Han är en man", säger jag.
"Låt honom vara."
Och hon säger: "Jag vill bara säga, Suruhanjay,
att jag är så ledsen för de fruktansvärda saker
som president Trump har sagt om muslimer."
"Det är inte så man säger det, mamma. Det är det rasistiska sättet."
"Vi tycker att muslimer är fantastiska", säger hon.
"Och du är absolut välkommen i mitt kvarter, Suruhanjay."
Han blänger bara på henne. "Jag är sikh, din vita bitch.
Ut ur min taxi."
Hon säger: "Varsågod. Kulturbro byggd. Vem står på tur?"
"Han hatar dig", säger jag.
Hon har inte förmåga att se hur hon just har uppfattats av nån, och hon...
Hon går runt och förfärar folk hela dagarna.
"Varsågod.
Jösses, vilken fantastisk dag jag har."
Hon klär sig på samma sätt.
Mamma köper det där plagget man håller upp och tar en bild av.
"Vilken idiot köpte faktiskt den här?
Man tar en ironisk bild och lägger ut på Instagram.
Det är min mammas dröm, vad det än är.
Mamma styr rakt mot det. "Vänta lite.
Vad har vi här?
Är det Navajo-dansare och ananaser på en och samma klänning?
Har jag just vunnit på lotto?
Jösses, är det flamingor och geishor på en och samma brosch?
Är jag färdigpackad inför min resa till Nicaragua?"
Men jag inser, med taxigrejen,
att jag har gjort den vita fulla tjejens version av mamma och taxiföraren.
Gör ni nånsin det?
Man är full och hoppar in i en Uber och blir bundis med föraren,
och man tror att man har ett fint ögonblick
och löser alla världens problem, men om man såg sig själv nästa dag
så skulle man se att man bara är en värdelös, berusad fläck.
Jag och mina vänner hoppade in i en Uber och sa: "Vi älskar dig!"
Och han sa: "Jag älskar er också. Jag älskar alla i hela världen."
Han kanske också var full, nu när jag tänker på det.
Han sa: "Alla i världen är fantastiska människor.
"Vi är fantastiska", sa vi.
Min vän spottade på sig själv. Hennes tutte stack ut.
Jag hade ett bögpar med mig
och han sa: "Jag bryr mig inte ens, varsågoda."
Han gav dem tillstånd att bara fortsätta vara bögar.
Och de var så dyngraka att de blev smickrade.
"Tack så mycket."
Han sa: "Alla blir alltid så upprörda över homoäktenskap.
Jag bryr mig inte om det.
Vill två par byxor gifta sig, så är det okej."
Så sammanfattade han homoäktenskap.
Bara två par herrbyxor som gifter sig med varandra.
Sen sa han: "Vi måste komma överens, alla raser tillsammans."
Och vi sa: "Alla raser!"
Min vän spottade fortfarande. Hon hade kjolen över huvudet.
Han sa: "Kom överens, allihop.
Svarta människor, de är fantastiska människor.
Latinamerikaner, trevliga människor.
Alla tillsammans.
Asiatiska människor.
Alla drar fula skämt om asiater.
De säger alltid att asiater har pytteliten penis. Det är inte snällt.
Det är en vidrig sak att säga. Alla säger alltid 'pyttepenis-asiat'.
Det är inte sant.
De har normala, vanliga, starka penisar."
Jag sa: "Ni är lite väl passionerad över asiatiska kukar, sir."
Han sa: "Allihop, alla raser tillsammans,
alla måste komma överens.
Polacker, jamaicaner."
Alla är rasistiska mot nån, om man går tillräckligt långt tillbaka.
Han sa: "Jamaicaner är fina människor. Algerier...
De är faktiskt skitmänniskor."
Och anledningen är alltid för specifik. Han vrider ner musiken.
"Handla aldrig läder av en algerier."
"Vad fan?", säger jag.
Det är den mest specifika mening jag nånsin hört.
"Jag skojar inte", säger han.
"Byt aldrig läderpung med en algerier
med en lång nagel på vänster hand.
Han kommer att lura dig."
"Tack så mycket", säger jag.
"Vi var just på väg till den algeriska läderbasaren.
Vi har ändrat oss. Var snäll och gör en skarp vänstersväng."
Det var mysko att vara hemma, men jag fick träffa min väninna.
Hon tog med sin dotter som är sex år och väldigt gullig.
Men hon är inne i en konstig fas nu
där hon väldigt gärna vill se hur kvinnor ser ut nakna.
Så hon stötte på mig hela helgen.
Det är lite märkligt att bli stött på av en sexåring.
Vi lekte med hennes dockor på golvet och hon stannade upp och sa:
"Du borde ta av dig tröjan."
"Det vill jag inte", sa jag.
"Kom igen, Rachel, nu tar vi av dig kläderna."
Hon ber ingen annan att göra det heller.
Hon verkar tänka: "Vi vet alla varför du är här. För att strippa.
Sen tog hon tag i min tröja och drog ner den långsamt
med ett sjukt uttryck,
och då drog jag upp den igen.
Då sa hon: "Vill du ha lite godis?
Och jag ville ha godis. "Ja, var finns det?"
Sen insåg jag att hon lockade mig, som en pedofil.
Det här var omvänd pedofili.
Jag gav henne ett bad med min vän, och hon sa:
"Rachel, ta av kläderna och hoppa i badet.
Jag ber dig inte igen."
Sen sa hon: "Har jag nånsin sagt att du liknar Wonder Woman?"
Och det funkade i typ en sekund.
Jag blev för smickrad. Jag funderade över komplimangen.
"Wonder Woman. Jag kan se det."
Hur mycket behöver jag denna sexårings komplimang?
Jag berättade om det för hennes mamma senare.
"Hon säger det till alla, Rachel", sa hon.
"Du hoppade väl inte i badet?"
Mamma hatar det skämtet. Hon säger: "Det är för konstigt.
Du kan inte dra det på scen.
Ta bort det skämtet ur din talangshow."
Det är vad hon kallar mitt ståuppande.
Mina föräldrar förstår varken mig eller mitt ståuppande.
De förstår nog mina bröder lite bättre
för de är gifta och har barn och de är klara, i mina föräldrars ögon.
Mig vet de inte vad det ska bli av, så jag gör dem nervös.
Ingen vet vad de ska fråga mig.
De stirrar bara på mig som en lavalampa.
Mamma tittar på mig en stund och säger: "Nå?
Hur är New Yorks underjordiska komediscen?"
"Jag lever inte avskuren från världen. Jag skattedeklarerar.
Mamma tror att jag får betalt i opium i en mörk gränd.
Jag förvirrar dem. Men jag försöker minnas att de växte upp under en annan tid.
Pappas flickvän från high school dumpade honom
för att han inte hade tillräckligt med skolanda.
Vilket jag tycker är världens bästa skäl att dumpa nån.
Jag vill gå tillbaka i tiden bara för att få säga: "Hör här, Wally,
du vet det redan. Det är över.
Jag är ledsen, Wally, men du har inte tillräcklig skolanda.
Hur kan jag släppa till när du inte hejar entusiastiskt på Vildkatterna?
Du får inte ens sticka ett finger i mig förrän du gör vågen på matcherna, Wally.
Och jag vet att dina föräldrar blev dödade av vildkatter,
men det är ingen ursäkt."
Det blev väldigt konstigt där på slutet.
Pappa gjorde också en grej...
Vi har haft stora problem med honom, för han har stretchat mycket offentligt.
Det är förvirrande
för vi har aldrig sett pappa springa eller delta i nån fysisk träning,
men han har som sitt livsmål att bli så mjuk och rörlig som möjligt
för absolut ingen aktivitet.
Han beter sig som om träning kan attackera honom när som helst
så han vill vara redo, utifall att.
Han har ett slags yppig manskropp,
och han stannar var som helst och tänjer mot vad som helst.
Han skiter i vilket. Han älskar att tänja offentligt.
Han älskar en brevlådetänjning.
Och sen utstöter han märkliga, avskyvärda mansrop.
Han tar tag i vad som helst och låter så här.
Konstiga flygödleläten.
Mina bröder och jag kallar dem skämstänjningar, för de skämmer ut oss.
Vi försöker varna varandra.
Vi var på en restaurang och kunde inte hitta pappa.
Han slet sig och rymde.
Mamma förolämpade kyparen. "Alejandro, vilken region är det?
Vilket fantastiskt inhemskt namn."
"Var är pappa?", sa jag. "Mamma är redan... Hon är rökt.
Hon glider runt i sin städrock och förolämpar alla hon ser."
Min bror sa: "Du vet att han säkert skämstänjer nånstans."
Och vi hittade honom tänjandes
mot ryggen på en annan mans stol medan han åt.
Pappa tyckte att det var acceptabelt att bara bestiga denna främling
och göra nån sorts djup skrevtänjning mot hans bakhuvud.
"Ursäkta mig, sir."
Jag sa: "Pappa, sluta gnugga kulorna mot mannen.
Låt honom njuta av sin kyckling."
Jag har turnerat mycket på sistone,
och för alla som har en idé om hur en komikers liv är...
De skiter i oss.
De skickar nån sexbrottsling för att hämta oss från flyget.
De bryr sig inte.
Jag var mitt i en föreställning i Alabama och jag sa nåt en kille inte gillade,
och han ställde sig upp och sa:
"Jag gillar inte det du just sa."
Och sen sa han:
"Dessutom har du kameltå."
Där har ni mitt liv.
Jag trodde inte att jag hade kameltå,
men jag ville inte titta ner för att bedöma
mitt musområde framför publiken.
Då ställde sig en kvinna upp och sa:
"Nej, hon har inte kameltå.
Jag tänkte samma sak först.
Men det är ingen kameltå,
det är bara ljuset som reflekteras mot hennes byxor."
En tredje kvinna ställde sig upp.
"Det är sant. Det är ingen kameltå. Det är ljuset. Fortsätt du bara.
Publiken förvandlades till ett rådhusmöte om mitt skrev.
Det var fasansfullt. Sen lämnade jag scenen och gick till min loge.
Jag försökte bearbeta det som hänt.
Och klubbägaren kom och sa:
"Du är den första judiska jag nånsin känt i mitt liv."
Han sa att jag var hans första "judiska", vilket väl är bättre än hans sista.
Sen sa han: "Jag gjorde en särskild målning åt dig."
Han hade målat en davidsstjärna.
Det var nåt av det mest rubbade jag nånsin sett.
Man kunde ta en titt på hans målning och veta: "Han kommer att döda.
Han kommer nog att döda snart."
Sen började han vifta med den framför mitt ansikte.
"Ja, det gillar hon. Min judiska älskar davidsstjärnan."
Han bara viftade den framför mig som nån sorts bondlurksmatador.
Och han iakttog mig och sa: "Det gillar hon."
Jag försökte komma underfund med vad han ville skulle hända.
"Vilket är hans idealiska slut här?"
När han var barn kanske hans farbror sa att det är så man sätter på en jude.
Han kanske tog honom åt sidan: "Om du nånsin vill knulla en jude,
behöver du bara vifta med en davidsstjärna framför judens ansikte.
Fortsätt vifta och var tålmodig. Det tar kanske en stund.
Som när man försöker locka fram en valp som gömt sig under verandan.
Snart, när juden är redo att trängas in i, får hennes hud färgen av pengar.
När den har fått den där fina, söta perfekta sedelfärgen,
då har du juden där du vill ha henne, och hon kommer att säga: "Stick in den!"
Så nu bor vi ihop, och...
Jag försökte ha telefonsex med min pojkvän på hotellet.
Han ville ha telefonsex,
men jag var distraherad
för jag försökte också äta oststuvade makaroner samtidigt.
Och jag hittade ingen gaffel, så jag använde ett kaffefilter.
Jag vet att det här är en sexig historia.
Lugna era erektioner och fokusera på det jag säger.
Så jag försökte få i mig makaronerna och han sa:
"Vad har du på dig?" Jag kom inte på nåt sexigt.
Jag hade på mig en bylsig T-shirt med en bild av Tupac på framsidan...
...som räckte upp två långfingrar, och under det stod: "Lita inte på nån."
Jag tänkte: "Nej, det är inte sexigt.
Så jag sa: "Jag har på mig..."
Jag kom inte på nåt sexigt, så jag sa:
"Jag har på mig en manchesteroverall...
...för jag är en liten slampa och jag älskar manchester.
Jag har på mig en Navajo-cape med ananaser på.
Och flamingor.
Jag färdigpackad inför min resa till Nicaragua."
Han blir arg på mig, för jag gillar att skämta direkt efter sex.
Jag har aldrig tyckt
att man behöver en period av ömsinta blickar efter sex.
Jag känner att sexet är klart, nu är det skämtdags.
Jag gillar att kasta mynt på en man efter sex.
Det är väldigt roligt för mig personligen.
Då känner jag mig mest levande och nära.
Jag gillar att ta några mynt och liksom kasta dem...
...på hans dumma, slaknade manskropp...
...och säga nåt i stil med: "Sch. Mindre är mer från dig."
Ta mynten och håll käften om vad som hände i det här rummet, okej?
Gå ut och köp dig nåt fint...
...för det är du värd."
En gång blev han jättearg, för vi just skulle få till det
och jag gick och hämtade mynten i förväg.
Han sa: "Vad fan gör du?"
"Jag ber om ursäkt.
Jag ser bara inte att det skulle sluta vara roligt inom en nära framtid."
Det är bara en rolig tidsperiod efter sex.
Man gjorde just en rad löjliga saker tillsammans,
och nu ligger man bara där, och det får mig att skratta.
Männens kroppar var viktiga.
För 20 minuter sen hade de kraftfulla, sexiga kroppar,
och nu uträttar de bara de där slaka, "efter sex"-ärendena runtom i rummet
och hämtar tvättlappar.
Det finns ingen dummare tid i livet
än de lokala ärenden som plötsligt måste springas efter sex.
Dessa passionerade stunder förvandlas bara till ett slags dumt naket plockande.
Jag satt på bussen en gång efter ett uppbrott och jag grät tyst,
och kvinnan bredvid mig sa:
"Varför gråter du?"
Hon var en förtjusande bengalisk kvinna. Jag sa: "En kille har dumpat mig."
"Gråt aldrig över män", sa hon.
"Allt män bryr sig om är ditt skrev."
"Det är rättvist. Jag lyssnar."
"Män är som små katter", sa hon.
"De mjauar för att få komma in. Mjau, mjau, mjau."
Det är allt de vill ha, skrevet. Mjau, mjau. De klöser på dörren,
och du släpper in honom.
Och vad gör de? De straffar ditt skrev. De sliter det i stycken."
Ett tag verkade hon bara fantisera om nån schyst kuk hon fått i sin ungdom.
Hon sa: "Oj, som de straffar den.
Så snart de är klara med skrevet,
säger de bara "mjau, mjau, mjau" för att komma ut igen.
Det är allt de vill ha, skrevet.
Jag tänkte: "Okej. Det här är mycket att smälta, men jag är öppen."
Sen sa hon: "Jag gillar inte ens min man.
Han är en sopperson."
Det är världens bästa förolämpning.
Så mycket bättre än att kalla nån arsle eller skitstövel.
Sopperson!
Killen jag dejtar nu, vi blev sammanförda
och min vän tog med mig till en julfest för att träffa honom.
Han är brandman. Så hon tog med mig till en julfest i Brooklyn.
Jag kom till festen och alla var ganska fulla.
Sen hoppade en kille upp på baren för att skåla med de andra brandmännen.
"Jag vill bara säga att jag älskar er mer än allt annat.
Ni är mina bröder. Mina vänner."
Det lät som ett hot, men det var faktiskt fint samtidigt.
"Ni är inte bara mina bröder, ni är mina käraste vänner i världen."
Och jag skojar inte, varenda kille började samtidigt sjunga:
Patrick tar den i sin röv Do-da, do-da
Patrick tar den i sin röv Do-da
Ni har aldrig hört folk lyckligare
än när de sjöng världens dummaste sång.
Sen klev killen tyst ner från baren,
stoppade undan sina ömma tankar och gick sin väg.
Några minuter senare klev en annan kille upp för att skåla.
Jag tänkte: "Hur tror han att det här blir annorlunda?"
Han sa: "Jag älskar er. Ni är mina bröder och jag skulle ge mitt liv."
Bryan tar den i sin röv Do-da, do-da
Jag såg på en kille, och han sa: "Vadå? Gillar du inte musik?
Jag gillar att han trodde att det var det som var problemet.
"Du har rätt.
Jag har aldrig varit förtjust i konst."
Och han sa: "Du har inte ens hört andra versen än." Som om det skulle bli:
Patrick tar den i sin röv Och vi hedrar hans rätt att göra det
Min pojkvän sjöng inte sången. Det var vår första dejt.
Jag såg på honom för att se om han tänkte sjunga röv-sången.
Och han såg bara på mig så här,
vilket fick honom att se ut som världens gentleman,
för att han inte sjöng sången.
Men han kunde bara inte texten, det var inte hans brandstation.
Sen tog jag hem honom för att träffa föräldrarna
och mamma hade på sig nåt slags klimakterierock med ananaser på.
Sen kom pappa fram och sa:
"Är du brandman?
Jag har en död ekorre i trädgården. Du kanske kan hjälpa mig med den?"
"Han är brandman", sa jag. "Inte djurskötare."
Han sa: "Hjälp mig nu."
Han tog med honom ut i trädgården pekade på ekorrskadavret
och sa: "Du kan väl ta hand om den åt mig?
Det blir du eller min fru Karen. Jag rör den inte."
En riktig prins, min pappa.
Sen sa han: "Om det blir du
så ger jag dig 20 dollar."
Min pojkvän såg på mig: "Menar han allvar?"
"Om allt utom de 20 dollarna", sa jag.
"Du får inte en cent av honom. Det kan jag försäkra dig om."
De är bara för mycket.
Jag försökte bara hitta ett sätt att fly från min familj,
så jag åkte hem till min väninna. Vi växte upp ihop, och hon...
När jag var liten ville jag bara gifta mig och bli en rosa prinsessa.
Det var mina mål. Jag ville fylla 18 och börja föda barn direkt.
Tills jag såg hennes föräldrars äktenskap,
för de bråkade alltid.
De var alltid öppet fientliga mot varandra.
Det fanns ett stort, vackert bröllopsfoto av dem,
och de brukade gå runt i lägenheten framför fotot:
"Jäklar, Cathy. Jäklar."
Han var alltid rasande på Cathy.
"Jäklar, Cathy. Det här kaffet smakar skit."
Han beskyllde Cathy för saker hon omöjligen kunde vara skyldig till.
"Bears har inte vunnit en match. Jäklar, Cathy!
Jäklar, Cathy. Inflation, Cathy. Helvete!"
Och allt hon nånsin sa till honom var: "Laga tvättmaskinen!
Laga tvättmaskinen, Hank!"
Det här var mannen hon en gång förälskat sig i.
Hon såg inte ens en man längre. Bara en kniptång.
Jag stirrade på deras bröllopsfoto som barn och tänkte: "Hur gick det till?"
De skulle kanske på dejt och han var taggad.
Han gjorde nog fängelsearmhävningar
eller vad nu män gjorde på 50-talet innan en dejt. Jag har ingen information.
Och hon tänkte: "Hank kommer över. Jag måste lägga rattarna till rätta.
Spreja håret och fixa rattarna.
Jag kanske släpper till om han har skolanda."
Jag ville bara ha en anledning att fly undan min familj,
så jag gick på spinning.
Jag ville bara gå för träningens skull,
men sen höll de på med en massa inspirationsskrik i klassen.
Jag gillar inte det.
Jag gillar inte hela idén med träning nu.
"Vi gör det här tillsammans!"
Nej, det gör vi inte, Kelsey.
Vi gör inte det här tillsammans.
Om jag dök upp hemma hos dig skulle du ringa polisen.
Men folk engagerar sig så.
Jag bara suckar.
Jag gillar inte kollektiv entusiasm. Jag har aldrig gillat det.
Sen tvingar de en säga saker till personen bredvid.
"Allihop, jag vill att ni tittar på cyklisten till höger.
Ge henne en high five och säg: "Kämpa, tjejen!"
Det är nåt av det värsta jag nånsin blivit ombedd att göra.
Jag fick panik.
Jag tänkte: "Finns det ett andra alternativ?
Kan jag bara döda en fågel eller nåt?"
Folk gör gladeligen sånt där.
Sen försökte jag göra det. Jag tittade på tjejen bredvid.
Jag tänkte: "Gör det bara."
Så jag såg på tjejen och sa: "Kämpa, tjejen!"
"Va?", sa hon.
Och jag sa: "Kämpa, tjejen!"
Sen såg jag att hon hade hörlurar på sig.
Hon tog av dem och sa: "Ursäkta?"
"Kämpa, tjejen, kämpa", sa jag.
Sen insåg jag att hon inte hade hört instruktören.
Så jag lät som en jävla psykopat.
Jag dunkade henne på axeln mitt under hennes träning.
"Vad vill du?", sa hon. "Kämpa, tjejen", sa jag.
"Låt mig vara", sa hon.
Sen kände instruktören av min motvilja,
så hon försökte hela tiden dra in mig. "Titta på Rachel där borta.
Cykel 36. Hon tänker: 'Jag är en rockstjärna.'"
"Jag har aldrig nånsin tänkt det", sa jag.
"Jag dör stilla i ett privat hörn som jag har valt åt mig själv."
Jag har aldrig ens tänkt att jag rockar."
Sen sa hon: "Jag vill att ni i detta ögonblick
tar kontroll över alla giftiga krafter i ert liv som inte längre tjänar er.
Jag vill att ni avlägsnar den giftiga kraften nu."
Och en tjej sa:
"Fan ta dig, Scott."
Och det gav mig så mycket glädje...
...att jag insåg att jag kanske är en hemsk person.
Gud vet vad Scott utsatte den stackars tjejen för,
och ändå kommer hennes smärta att uppfylla mig i månader.
Jag skrattade tills jag grät.
Det hände för länge sen
men jag skojar fortfarande med min rumskamrat varje dag.
Varje gång jag passerar henne i hallen säger jag: "Fan ta dig, Scott.
Den här gången menar jag det, Scott.
Jag har gränser.
Jag är en rockstjärna. Jag förtjänar bättre, Scott."
Och hon säger: "Ja, ja.
Din pappa kallade mig just för sexbomb på Facebook."
Tack så mycket, hörrni.
Undertexter: Kristina Donnellan