EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Damer och herrar, ge ett varmt välkomnande
till Kyle Kinane.
SKRIVET OCH FRAMFÖRT AV KYLE KINANE
REGI: TROY MILLER
THE STANDUPS MED KYLE KINANE
Okej! Wow!
Tack så mycket, hörni. Jag uppskattar det.
Man måste bara kasta sig in i grejer. Nu kör vi.
Masskjutningar!
Kaboom!
Lugn, jag ska inte prata om den som inträffade igår.
Det vore okänsligt. Jag tar den som var för ett par veckor sedan,
för tragedi plus tid är komedi.
Och jag vet att ni tänker:
"Kyle, tänk om det inte finns masskjutningar när det här sänds.
Då är skämtet irrelevant."
Det här är Amerika.
Det är en jävligt sorglig sak att skratta åt.
Men jag gillar att gräva gropar åt mig själv.
Det är verkligen en chansning att öppna med detta.
Men häng med mig.
Ehm...
Jag vill bara säga
att om jag nånsin är i Las Vegas en söndag kväll
blir skjuten,
är på sjukhuset,
och behöver en blodtransfusion,
ge mig inte blod
som donerades på måndag
i Las Vegas.
Jag vill inte ha måndagsblod från Las Vegas
i mitt blodomlopp.
Det hjälper mig inte.
Jag tror inte att de ens visste att de gav blod.
"Det botar baksmälla. De suger ut giftet ur dig."
Det är inte ens blod längre. Bara kokain och vodka.
Få ut det ur min kropp!
"Din donation är underbar."
Vad då för donation? Ge det inte till någon! Det är -
Sen är du på sjukhuset och läkaren har "bra och dåliga nyheter."
Bra nyhet, du överlever.
Dålig nyhet, du har hepatit 12.
Vi... Du har så många olika sorter
att bokstäverna tog slut, vi fick gå över på siffror,
för allt blev hopblandat
och du har all hepatit...
alla hepatiter.
Det finns inte ens ord för hur många du har.
Nyheterna suger hela tiden!
Det finns inga bra nyheter, typ: "Genom kraften i samarbete,
räddade kattungarna bebisen ur brunnen."
Det är alltid bara dåligt.
Men jag kollar ändå, som att det skulle förändras.
Det är som... en exflickvän som kommer till stan.
Denna gång blir det annorlunda.
Det är som en exflickvän gjord av McRibs.
Det är illa... varje gång...
och du vet det, men denna gång blir det annorlunda.
Och sedan: "Å, hjärtat gör ont och jag har diarré!" Jag lär mig aldrig!
Varför vägrar jag lära mig?
Jag vet inte vad man ska göra i världen just nu.
Det är lite galet.
Flugor har satt sig på mig med oroväckande självsäkerhet.
Det är på Edgar Allan Poe-nivå.
Bokstavligt talat. För man har ett avtal med flugor.
De landar på en, man säger: "Stick!"
"Förlåt, vi ses om 30 sekunder."
Men de här, de sitter bara där, som att de vet något jag inte vet.
"Stick härifrån!"
Och de liksom: "Nää, mannen. Vi ses snart."
Jag testar nya grejer.
Jag renade lägenheten med salvia.
Och...
Jag är ny på häxkonst!
Så jag vet inte...
Folk säger: "Salvia funkar inte."
Inte röstning heller, okej?
Man måste testa nya grejer!
Demokrati funkade inte. Vi måste börja kolla på voodoo eller nåt.
Vi måste testa allt.
Och såvitt jag förstår,
är salvia som en sorts andlig Wunderbaum.
Jag vet inte. Man viftar med det, sedan ska folk tänka: "Det är bättre!"
Jag tänker: "Det är annorlunda.
Definitivt annorlunda.
Det luktar som att jag har fisit utomhus.
Trots att jag är inomhus, luktar det som att det har hänt bland tallarna.
Miljöombyte.
Det är också en del av det. Man måste överraska andarna.
Man kommer hem och andarna typ:
"Nåt på gång, Kyle?"
Inget särskilt, bara lite salvia!
"Han tog oss! Han tog oss!"
Jag snackar mycket och jämmer och elände.
Mycket så där... "Allt är skit!"
Men jag tror inte ens på det själv.
I hjärtat tror jag inte på det.
Oavsett vad jag säger, allt jag säger om att allt är hemskt,
så återvinner jag.
Det gör man inte om man har gett upp hoppet, eller hur?
Det skulle ryka först om jag verkligen trodde att allt är skit.
De har missiler som kan nå västkusten?
Skit i burken!
Det skulle vara det första.
Men jag snackar ändå mycket.
Jag säger saker som: "Hörni, börja ta allt på kreditkorten!
Undergången tar bort alla skulder!
Du kan inte betala till Citibank när Citibank är i spillror!
Vart ska du posta checken?
Ta det på kortet och sluta använda kondom!
Du behöver dem inte längre!
Det är slut! Känn det du borde känna!
Känn äkta kärlek och knulla allt
som är med på det.
Det är ett spektrum.
Män och kvinnor, testa allt.
Och djur. Om de verkar vara med på det, kör på.
Stoppa kuken i möbler! Känn det! För det är slut."
Men medan jag säger det,
sköljer jag ur en dressingflaska.
Så jag vet att jag inte tror på det.
Vad är min plan när de avfyrar missilerna?
Ta några solstolar, hitta nedslagsplatsen, fånga en.
Kaboom, era jävlar! Det är planen.
I alla fall, den här ska i blå tunnan.
Nej! Jag tror inte på mitt eget skitsnack.
Jag gör inte det. Det finns hopp nånstans.
Men jag tror inte,
man vet inte...
Applådera inte!
Det kan vara slutet, jag vet inte. Kan vara slutet för mig.
Vilket är okej för mig.
Om jag dog om tre år... det vore okej.
Jag vill inte. Jag är lycklig.
Men tajmingen vore bra. Och det är det komedi handlar om.
Jag har gett ut ett par album, har inte gjort bort mig totalt.
Inga jätteskandaler.
Och om man dör i förtid,
minns folk en som bättre än man var.
Så om jag dör snart, legend.
Jag stannade inte för länge.
Det är alltid tragiskt när nån dör i förtid.
"27 Club, alla fantastiska musiker.
De dog för tidigt."
Och: "Herregud. Kurt Cobain. Det var för tidigt.
Det var droger. Det kanske var Courtney."
Han visste kanske att han skulle skriva ett julalbum och kände:
"Fan, ingen vill ha det här!"
Jag har flyttat ihop med flickvännen.
Jag bodde själv i fem och ett halvt år.
Det är skumt när man plötsligt bor tillsammans med nån
efter ett halvt decennium själv.
Jag har haft mina prylar
som har godkänts av mig.
Det är mina prylar.
De är okej för att jag köpte dem.
Riktigt bra prylar.
Sedan flyttar man ihop,
och plötsligt är alla ens prylar på rättegång.
Man måste försvara alla prylar som tidigare var okej!
Klart de är okej, men ingen såg dem.
Jag släppte inte i nån i min runkgrotta!
Innan var det bara mina prylar.
Nu måste jag säga saker till en kvinna jag älskar, som:
"Var ska vi ställa mitt knivbord?"
För jag har ett knivbord.
Det är ett bord som jag kastat kniv på i fem års tid.
Till mitt försvar så är det i fint skick,
för folk fick använda glasunderlägg.
Det är inga ringar på det. Jag är ingen bondlurk.
Hon säger: "Varför ett knivbord?"
"Varför berätta hemlisar till dina kompisar?"
Terapi är dyrt.
Om jag inte har ett knivbord,
var ska jag kasta knivarna?"
Det är skumt att dela med någon.
Jag hyr. Jag kommer att hyra jämt.
Älskar att hyra.
Jag älskar att folk flippar ur
om man hyr.
Folk har fortfarande problem med det.
Jag är från förorten,
och där flippar folk ur. "Du hyr? Vad sysslar du med?"
Det är det enda de har kvar.
De äger en fastighet. Det är allt de har.
Jag kommer därifrån, Chicagos förorter,
men det kan vara vilken förort som helst.
Som förorterna där vårrullar är exotiskt.
Chipotledipp? Det känns som att vara otrogen mot frun!
Ett ställe där folk helt enkelt inte utmanade den amerikanska drömmen.
"Du är 18, du ska gå på college!
Läsa nåt du vill? Nej! Bara för att!
Ta lån, träffa någon, gift dig,
ha skulder och barn och gör hela skiten."
Folk som nästan hade kul. Det var så nära.
20 år gamla: "Vi skaffar kajaker!"
"Varför?"
"För att kajaka! Substantivet är som verbet!
Det är världens enklaste att fatta."
"Nä, jag måste ansöka om studielån."
En del tog sig iväg.
Jag har vänner, 29 år gamla, som kollar på barnen, huslånet,
typ: "Allt på plats!
Herregud...
Känns lycka ibland som en tyngd som aldrig faller från axlarna?
Jag drunknar i lycka!"
Det är allt de har kvar, de äger något.
Det är den amerikanska drömmen. Att äga!
"Är det din dröm?" Nej, men det är den amerikanska...
De flippar ut över att jag hyr.
"Kyle, om du inte äger, vad betyder det?
Vad är meningen om du inte äger en del av detta?
Du äger inte! Vad betyder det? Du måste jävla äga!"
Och jag säger: "Ingen äger något, för döden är verklighet."
Men det är inte en filosofisk diskussion
de vill ha på barnens födelsedagskalas.
Så jag får luta mig tillbaka, doppa lillfingret i hummus.
Jag menade inget illa.
Förresten, det blev stopp på skithuset.
Det är ditt. Det är ditt problem.
Du äger det.
Jag hyr. Jag ringer någon.
Inte mitt problem!
Jag har inte tid att rensa rör, jag är konstnär.
Det stör min kreativitet.
Grejer som är på nyheterna nu är bara så...
Jag kan inte fatta att Ku Klux Klan fortfarande finns.
Det stör mig att jag måste tänka på det.
För två år sedan hade jag sagt: "De finns inte på riktigt? De är borta."
Eller så är det typ fem kvar och de är deppiga.
Sitter i klubbhuset, ledsna:
"Jag vill inte ha på det här mer!"
Nu måste jag veta att de fortfarande finns.
Det måste ta upp plats i huvudet.
Det stör mig, att jag måste tänka på det,
istället för skojig skit som jag borde tänka på.
Och jag insåg det här också!
Jag skulle vara kass i klanen!
Mest för att jag inte är rasist.
Det är ett ganska viktigt krav.
Jag säger så här.
Alla är lite rasistiska.
Rasism visar sig inte alltid som hat.
Hat är en konstruerad känsla som man väljer.
Ibland visar sig rasism som överraskning.
Man kan inte kontrollera det jämt.
Det kan hända alla.
Typ: "Jäklar, de kastar frisbee?"
Det är rasistiskt, en rasistisk tanke.
Inte nödvändigtvis negativt, men rasistiskt.
En orsak till att jag skulle vara en kass medlem
är att jag äter slarvigt.
Jag tolererar inte Ku Klux Klan, det är vidrigt att de fortfarande finns.
Men om det är en krigskonst att förstå fienden,
så är de bäst på att tvätta kläder.
Det är odiskutabelt!
Deras vittvätt är vit.
Hela vägen.
Har ni sett, även på gamla bilder av dem
där det är ett gäng i skogen
och inte en fläck?
Dra åt helvete!
Jag har på en vit t-shirt hemma,
20 minuter senare är det som att jag slagits och mekat med mc:n.
Jag ser ut som i slutet av Outsiders.
Jag hade beige kostym på ett bröllop.
Vigseln var inte slut, och det såg ut som att jag hade knullat en skål ketchup!
Jag är en slusk.
Folk tror att det serveras tilltugg på ställen utan kök, om jag är där.
"Å, snacks?" Vad snackar ni om?
Å, helvete! Va?
Vad lutade jag mot? Det går ju hela vägen runt.
Var det nån som gav mig en rockring dränkt i barbecuesås?
Jag fattar inte hur det blev så.
Och jag vet inte hur cateringläget är...
i just den hatgruppen, okej?
Jag har aldrig varit på korsbränning, har inga planer på det.
Jag vet inte om det är som ett knytkalas?
Man vill inte tänka på det, för det förmänskligar dem för mycket.
Hatiskt, med dramatiskt bildspråk,
och så plötsligt: "Louis tog med sötpotatis!"
Eller är det mer schemalagt?
Hörni, grabbar, vi måste börja hata prick halv åtta.
Vi kan inte tramsa som senast.
Louis hade med sötpotatis.
Sedan började vi bråka om huruvida man ska ha marshmallows på dem.
Det höll på i 45 minuter, solen gick ner, ingen hade tändare, allt gick åt skogen.
Bättre att göra bort det direkt.
Så det är nog rätt många rasister som äter i bilen,
på väg till skogen.
Vi har alla försökt äta i bilen.
Det är svårt.
Tänk dig att göra det med de ärmarna.
Och frestelsen, eftersom man redan är klädd som en servett...
Jag slår vad om att det åtminstone en gång...
i historien...
i Ku Klux Klan...
har hänt att någon kommit sent till en korsbränning
med mat på dräkten
från någon etnicitet som han ska vilja göra sig av med.
Det är nog ett ganska stort klavertramp.
Jag gissar.
De startar ceremonin, han typ: "Å, fan!"
Han försöker smyga sig in,
kravlar genom buskarna för att inte synas,
men knäcker för många kvistar
och ledarsnubben som håller i allt, hör honom:
"Vi tänder detta kors som vittnesbörd
på den eviga makten hos- Va?
Dale!
Är det där guacamole?!
Jag smetar bara ut det!
Det är frihetssås-
Det är guacamole. För helvete.
Det passar till allt.
Den verkliga frågan är
vem som sålde mexikansk mat till honom i de kläderna?
Vem svek sina värderingar mest egentligen
i denna helt påhittade historia som jag berättar för er nu?
Klanmedlemmen?
Eller den mexikanske invandraren
som öppnade norra Mississippis enda taqueria...
Det här är bra! Ingen konkurrens!
Å...
Skit.
Nu måste han servera alla kunder som kommer in, för att klara sig.
Det är en ansträngd relation.
Okej, Dale. Här har du.
Men sluta komma hit i de kläderna!
Använd drive-thru. Det är därför vi har den!
7,85 dollar.
Vadå gratis? Du skrämmer inte mig.
Vårt förhållande är bräckligt nog ändå, men du skrämmer inte mig
med ditt hatiska sätt,
och det står jag för-
Har du fyllt stämpelkortet? Få se.
Kolla, du fick guldsombreron!
Grattis. Du är lojal.
Jag vet inte mot vad, men du är lojal.
Det är...
Ärligt, det är bättre än femstjärniga omdömen på Yelp
för en mexikansk restaurang.
Ett foto bara.
En bild på en fullt utklädd klanmedlem
som motvilligt håller i en tallrik enchiladas.
De är så goda!
Jag är förvirrad nu, jag erkänner.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Du kan börja med mucho delicioso, din jävel!
Det går emot allt jag tror på, jag kan inte.
Om du inte gör det så river vi stämpelkortet.
Mucho delicioso!
Muy bueno.
Mi estómago es grande ahora.
Du kan mycket spanska för att vara klanmedlem.
Sí.
Kanske...
klanen...
har...
en kock.
Och han är världens bästa kock.
För han måste lära sig laga all mat.
Ni fattar? För jag tror inte de är så engagerade.
De är engagerade i rasism.
Men jag tror inte det sträcker sig ända till maten.
Jag tror inte, när de startar, att...
"Vi startar detta som en organisation för att bevara
den vita rasens arv och ära."
Jag undrar alltid om folk börjat lyssna just vid den biten.
Oj, Kinanes material är verkligen långt till höger.
Första gången: "Nej, det är för vita, vita, vita, vita.
Allt, hela tiden, vitt, för vita.
Och en kille: "Det blir mycket fullkornschips då."
Okej, vi fixar kinamat på tisdagar?
De har säkert en kock.
Han är en mästare.
Ni vet...
Förmodligen med eget kök, det verkar rimligt. Det börjar på K.
Har du hat i hjärtat men är kulinariskt nyfiken? Kom förbi KKKK.
Så alla kommer förbi.
Till och med de stora ledarna.
Som Grand Dragons,
de kikar in där.
Så ointelligenta är de.
En av dem kallas Grand Dragon,
och ingen sa ett skit om det?
"Jag är ledare för den här sektionen.
Jag ska kalla mig själv Grand Dragon."
Ingen sa: "Du, det är himla asiatiskt."
En annan snubbe: "Vi var på Grand Dragon-buffé förra veckan!"
Håll käften, Jake!
Jag vet att det är gott, men nonejoj till bobufofofe!
Vi gör liksom en grej.
Du menar på grund av draken?
Alla broderier blev just färdiga, för helvete.
Flaggorna kan inte returneras.
Alla kommer förbi på kvällen, i skydd av mörkret. Hemligt.
De får inte bli sedda, de har ätit förbjudna saker.
Så de kan bara komma dit på kvällen:
Dale! Lyssna! Ja, vit makt. Hur som helst...
Har du smakat det här... chicken tikka masala?
Jag vet inte hur de gör. Det är smörigt och kryddigt på samma gång.
Jag tror det är magi.
Det kan ha nåt att göra med elefanten med många armar eller nåt.
Men om det är en människa,
så kan du också göra det.
Sväng ihop det, grabbarna kommer älska det.
Men kalla det inte för det.
Kalla det "Örn-nuggets i Robert E. Lee-sagge" eller nåt.
Servera det på en oljemålning av en gammal F-150.
Rött, vitt, blått och få ut det.
Tack...
Tack så mycket.
Kanske...
Jag skulle vilja se Dale
i något mästerkocksprogram.
Han skulle vara den bästa deltagaren nånsin.
Hälften av programmen är ju deltagare som pratar om sin bakgrund,
sin utbildning och varför de borde vinna.
Varje gång de intervjuar Dale, släpper han inte på nåt,
bara: "Bry er inte om mig. Ät bara maten. Håll mig utanför det."
Jag bara gör det, ge fan i frågorna nångång.
Vad skulle jag göra med pengarna? Klorin och virke? Fan, jag sa för mycket!
Till slut knäcks han.
"Okej, jag ska berätta allt om mig!
Innan ni dömer mig och mitt liv
ska ni veta detta, okej?
Samma dräkter, olika hattar. Det är allt!"
Jag är inte religiös. Jag är agnostiker.
Jag är inte tuff nog att vara ateist, jag erkänner det.
Jag har det inte i mig.
Och vad vinner man?
Vad vinner man om man har rätt?
Ingenting! Och jag är en cool snubbe.
Okej. Släpp det.
Vilken kul kille att hänga med.
Inget av det betyder något
Jag är grym.
Värsta killen.
Nej, jag ska vara agnostiker,
jag vill tro på mina knäppa saker
och jag kan inte tro på det,
men samtidigt fördöma någon annans tro.
Jag kan inte sitta där:
"Spöken? Förmodligen.
Bigfoot? Håller tummarna.
Rymdvarelser? Måste finnas.
Gud? I helvete heller! Jag kan inte...
Det är inte rättvist.
Jag kan inte...
Jag kan inte vara andligt nyfiken på mina prylar men fördöma andras.
Vad du än tror på, om det funkar för dig,
kör på med det.
Lägg det bara inte på andra.
Funkar det för dig, bra.
Men om du börjar döma andra, sånt gillar jag inte.
En annan irritation är när folk inte erkänner
att deras tro
har brister.
Eller hur? "Min tro är perfekt."
Påpekar man nåt fel så har de ett generellt svar som täcker allt.
Typ: "Varför hände detta?"
"Allt händer av en anledning."
Det är... Nej!
Nej.
Eller så är orsaken vetenskap.
Oftast är orsaken vetenskap:
"Jag fattar inte att Fred blev påkörd!"
Allt händer av en anledning.
Anledningen var att Fred sms:ade medan han körde.
"Ett föremål i rörelse förblir i rörelse."
Eller att mobilföretaget gav honom möjligheten att sms:a.
Det finns orsaker!
Och om man sätter dit dem på det,
säger de bara: "Ja, Herrens vägar äro outgrundliga."
För helvete, man kan inte hålla fast vid sån skit!
Och: "Herrens vägar äro outgrundliga."
Varför är Herren den enda jag hört talas om
som får ha outgrundliga vägar,
varje dag, och ändå behålla jobbet?
Ett tag nu.
Ett tag nu, har han...
Har ni jobb?
Har ni jobb, gå till jobbet i morgon,
och var outgrundliga.
Gå till jobbet på tisdag, ta outgrundliga vägar,
och berätta hur det går på onsdag.
Du jobbar på restaurang, gå dit
och börja sparka mackor i ansiktet på folk.
Salladen serveras för hand idag, era jävlar!
Just det. Hett kaffe på en bebis. Kaboom!
Och chefen liksom:
"Vad gör du?"
"Jeremys vägar äro outgrundliga."
Det säger du inte.
Jeremy, det är onsdag. Varför jobbar du inte?
Jag fick sparken!
Allt händer av en anledning, grabben. Vad kan jag säga?
Tack så mycket!
Undertexter: Lisbeth Pekkari