‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
‫גבירותיי ורבותיי, אנא קבלו בחום‬
‫את קייל קיניין.‬
‫טוב מאוד! וואו!‬
‫תודה רבה מאוד, חברים,‬ ‫אני באמת מעריך את זה.‬
‫צריך פשוט לקפוץ ישר למים,‬ ‫בואו נתחיל.‬
‫מסעות ירי!‬
‫קאבום!‬
‫אל תדאגו, אני לא אדבר על זה שקרה אתמול.‬
‫זה יהיה חסר רגישות מצידי.‬ ‫אני אדבר על הזה מלפני שבועיים,‬
‫כיוון וטרגדיה פלוס זמן שווה קומדיה.‬
‫אז אני יודע שאתם בטח חושבים,‬
‫"קייל, עד שהתכנית תשודר,‬ ‫מה אם לא יהיה מסע ירי נוסף?‬
‫הבדיחה לא תהיה רלוונטית."‬
‫זוהי אמריקה.‬
‫זה דבר עצוב לצחוק עליו, לא?‬
‫אבל, בחיי, אני נהנה לחפור לעצמי בור.‬
‫אני יודע, אנחנו ממש מגלגלים קוביות‬ ‫כשזה הפתיח.‬
‫אבל אני מבקש מכם להמשיך לעקוב.‬
‫אני רק רוצה לומר,‬
‫שאם אי פעם אהיה בוגאס ביום ראשון בלילה,‬
‫ומישהו ירה בי,‬
‫ואני בבית החולים,‬
‫ואני צריך, כאילו, לקבל תרומת דם,‬
‫אל תתנו לי דם‬
‫שנתרם ביום שני,‬
‫בלאס וגאס.‬
‫אני לא רוצה דם של יום שני בוגאס,‬
‫שיזרום בעורקיי.‬
‫זה לא עוזר לי.‬
‫אני חושב שהאנשים האלה‬ ‫בכלל לא ידעו שהם תורמים דם.‬
‫הם אמרו: "יש תרופה להנגאובר,‬ ‫הם פשוט שואבים ממך את הרעל."‬
‫זה כבר בכלל לא דם,‬ ‫זה קוקאין שדרכו עליו ווודקה סירוק.‬
‫תוציאו את זה מהגוף שלי!‬
‫והם יגידו, "התרומה שלך נפלאה."‬
‫"איזו תרומה? אל תתנו את זה לאף אחד! זה..."‬
‫ואז אתה שוכב בבית חולים, והרופא בא ואומר,‬ ‫"יש חדשות טובות וחדשות רעות.‬
‫החדשות הטובות הן שאתה בחיים,‬
‫החדשות הרעות הן שיש לך דלקת כבד מסוג 12.‬
‫אנחנו... יש בך כל כך הרבה סוגים שונים,‬
‫שנגמרו לנו האותיות. עברנו לשיטה ממוספרת,‬
‫כי הכול התערבב ביחד‬
‫ויש לך את כל דלקות הכבד...‬
‫כל דלקות הכבדים.‬
‫אין בכלל מילה מתאימה לכמה שיש לך."‬
‫החדשות פשוט גרועות כל הזמן!‬
‫אף פעם אין סיפורים טובים בחדשות, כמו,‬ ‫"בעזרת כוחה של עבודת הצוות,‬
‫החתלתולים האלה הצילו תינוק מתוך באר."‬
‫הכול תמיד רע בחדשות.‬
‫אבל תמיד אני חוזר לזה,‬ ‫כאילו שמשהו יהיה שונה הפעם.‬
‫אתם יודעים, זה כמו...‬ ‫כמו חברה לשעבר שנמצאת בעיר.‬
‫הפעם זה יהיה שונה!‬
‫זה כמו חברה לשעבר שעשויה ממקריבס'.‬
‫זה פשוט גרוע, בכל פעם...‬
‫ואתה יודע את זה,‬ ‫אבל אתה אומר שהפעם זה יהיה אחרת.‬
‫ואחר כך תגיד, "אוו, כואב לי הלב‬ ‫ויש לי שלשול, אני לעולם לא לומד לקח!‬
‫למה אני מסרב ללמוד?"‬
‫אני לא יודע מה לעשות בעולם הזה כרגע.‬
‫זה מקום קצת משוגע.‬
‫כאילו,‬ ‫זבובים התחילו לנחות עלי בביטחון מדאיג.‬
‫זה ברמה של אדגר אלן פו.‬
‫זה ספרותי, אתם יודעים,‬ ‫כי יש לך הסכם עם הזבובים.‬
‫הם נוחתים עליך ואתה אומר "תזדיין מפה!"‬
‫"אני מתנצל, נתראה בעוד שלושים שניות."‬
‫אבל עכשיו, הם פשוט יושבים שם,‬ ‫כאילו שהם יודעים משהו שאני לא יודע.‬
‫"תעופו מפה!"‬
‫והם עושים, כאילו,‬ ‫"לא, אחי. אנחנו נתראה בקרוב."‬
‫אני מנסה הרבה דברים חדשים.‬
‫למשל, הבערתי מרווה בדירה שלי.‬
‫ו...‬
‫אני לא... אני חדש בעניין הכישוף!‬
‫אז, אני לא יודע...‬
‫מה אני עושה.‬ ‫אני יודע שהרבה יגידו, "מרווה לא תעזור."‬
‫גם להצביע לא עזר, בסדר?‬
‫חייבים לנסות דברים חדשים!‬ ‫הגיע זמן לנסות משהו חדש.‬
‫הדמוקרטיה נכשלה.‬ ‫חייבים להתחיל להתנסות בוודו או משהו.‬
‫חייבים לנסות מה שרק אפשר לנסות.‬
‫ולפי מה שאני מבין,‬
‫מרווה זה סוג של מטהר ריחות רוחני.‬
‫לא יודע. אתה מנופף בזה,‬ ‫ואנשים בעלי תקווה יגידו, "זה עוזר!"‬
‫ואני אומר, "זה שונה.‬
‫זה בהחלט שונה.‬
‫זה מריח כאילו שהפלצתי מחוץ לדירה.‬
‫למרות שאנחנו בפנים,‬ ‫זה מריח כאילו שזה קרה בין האורנים.‬
‫למעשה, זה מהלך רוחבי."‬
‫אני חושב שזה גם חלק מזה.‬ ‫אתה צריך להפתיע את השדים.‬
‫אתה חוזר הביתה והשדים שואלים,‬
‫"מה נשמע, קייל?"‬
‫ואתה אומר, "לא הרבה, חוץ מקצת מרווה!"‬
‫והם אומרים, "הוא ניצח אותנו!"‬
‫אני עושה הרבה רעש על כמה שהכול נורא.‬ ‫אני עושה זאת כל הזמן.‬
‫אני תמיד אומר, "הכול מחורבן!"‬
‫אבל אני יודע שאני בכלל לא מאמין בזה בעצמי.‬
‫אפילו אין לי את האמונה הזאת בלב.‬
‫כי לא משנה מה אומר,‬ ‫כל מה שאגיד על כמה שהכול גרוע,‬
‫אני ממשיך למחזר.‬
‫וזה לא מה שהייתם עושים‬ ‫אם הייתם מאבדים תקווה. אתם יודעים?‬
‫כאילו, זה היה הדבר הראשון שהייתי מעיף,‬ ‫אם אכן הייתי מאמין שהכול חרא.‬
‫יש להם טילים שיכולים להגיע לחוף המערבי?‬
‫שתזדיין הפחית הזאת!‬
‫כאילו, זה יהיה הדבר הראשון שיפסיק.‬
‫אבל אני עדיין עושה הרבה רעש.‬
‫אני עדיין אומר, "חבר'ה,‬ ‫תתחילו לחייב הכול על כרטיסי האשראי!‬
‫אפוקליפסה היא ויתור החוב האולטימטיבי.‬
‫אי אפשר להחזיר חוב לבנק‬ ‫כשהבנק נמצא בהריסות.‬
‫לאן תשלח את הצ'ק?‬
‫פשוט תחייבו את הכרטיס‬ ‫ותפסיקו ללבוש קונדומים!‬
‫לא צריך אותם יותר!‬
‫זה נגמר! תרגישו מה שאתם אמורים להרגיש!‬
‫תרגישו אהבת אמת ותזיינו את כל הדברים,‬
‫אם הם בסדר עם זה.‬
‫אבל זה ספקטרום.‬
‫אז פשוט, גברים ונשים, תנסו הכול.‬
‫ובעלי חיים. אם נראה שהם זורמים,‬ ‫תנו לזה ניסיון.‬
‫תתקעו את הזין בכמה רהיטים! תרגישו את זה!‬ ‫כי הכול נגמר."‬
‫אבל בעוד אני אומר את זה,‬
‫אני שוטף בקבוק של רוטב לסלט.‬
‫אז אני יודע שאני לא מאמין לזה.‬
‫מה התכנית שלי לכשהם ישגרו את הטילים?‬
‫אקח כמה כיסאות חצר, אמצא את נקודת הפגיעה,‬ ‫אתפוס אחד מהם ואתן ביס בקצה.‬
‫קאבום, בני זונות! זו התכנית שלי.‬
‫בכל אופן, זה הולך למכל הכחול.‬
‫אז כאילו, לא! אני לא מאמין בזה.‬ ‫אני לא מאמין בשטויות של עצמי.‬
‫אני לא. עדיין יש תקווה איפשהו בפנים.‬
‫אבל אני לא חושב...‬
‫אתם לא יודעים...‬
‫אל תמחאו על זה כפיים!‬
‫יכול להיות שזה הסוף. לא יודע.‬ ‫יכול להיות שזה הסוף שלי.‬
‫וכאילו, אני בסדר עם זה.‬
‫אם אני אמות בעוד שלוש שנים...‬ ‫זה יהיה בסדר.‬
‫אני לא רוצה למות. אני אדם שמח,‬
‫אבל התזמון יהיה נהדר‬ ‫וזה כל מה שחשוב בקומדיה.‬
‫תשמעו, הוצאתי כמה אלבומים,‬ ‫לא הבכתי את עצמי באופן מוחלט.‬
‫שום סקנדל משמעותי.‬
‫ואם אתה מת מוקדם מדי,‬
‫זוכרים אותך באור הרבה יותר חיובי.‬
‫אז אם אמות בקרוב, אני אגדה.‬
‫לא השתהיתי יותר מדי, אתם יודעים.‬
‫כולם תמיד חושבים‬ ‫שזו טרגדיה כשמישהו מת מוקדם מדי.‬
‫"מועדון ה-27, כל המוזיקאים המדהימים האלה.‬
‫הם פשוט מתו מוקדם מדי.‬
‫אלוהים, קורט קוביין. זה היה מוקדם מדי.‬
‫זה היה הסמים. אולי קורטני עשתה את זה."‬
‫אולי הוא פשוט ידע שהוא עומד לכתוב‬ ‫אלבום חג מולד, והוא פשוט חשב,‬
‫"בן-אדם, אף אחד לא רוצה את זה."‬
‫בדיוק עברתי לגור עם חברה שלי.‬
‫חייתי לבדי במשך חמש וחצי שנים.‬
‫וזה מוזר לפתע להתגורר במשותף עם מישהו‬
‫לאחר חצי עשור לבד.‬
‫היה את כל הרכוש שלי,‬
‫שאושר מראש, על ידי.‬
‫אלו הדברים שלי.‬
‫והם מגניבים, כי הם שלי.‬
‫ויש חרא מגניב.‬
‫ואז אתה עובר לגור עם מישהו,‬
‫ופתאום כל הרכוש שלך עומד למבחן.‬
‫פתאום אתה נאלץ להגן על כל הדברים האלה,‬ ‫שקודם, כאילו, היו מגניבים.‬
‫ברור שהם מגניבים! אבל אף אחד לא ראה אותם.‬
‫לא הכנסתי אף אחד למאורת האוננות שלי!‬
‫לפני כן, אלו פשוט היו הדברים המגניבים שלי.‬
‫ועכשיו אני צריך להגיד לאשה שאני אוהב‬ ‫דברים כמו,‬
‫"איפה לשים את שולחן הסכינים שלי?"‬
‫כי... יש לי שולחן סכינים.‬
‫זה שולחן שזרקתי עליו סכינים במשך חמש שנים.‬
‫קו ההגנה שלי בשמירה על שולחן הסכינים‬ ‫זה שהוא במצב טוב,‬
‫כי הכרחתי אנשים לשים תחתיות לכוסות.‬
‫אין עליו טבעות. אני לא בור.‬
‫היא שואלת, "למה יש לך שולחן סכינים?"‬
‫ואני שואל, "למה את חייבת‬ ‫לספר את הסודות שלנו לחברים שלך?‬
‫טיפול פסיכולוגי זה דבר יקר.‬
‫כאילו, אם לא יהיה לי שולחן סכינים,‬
‫על מה אזרוק את הסכינים האלה?"‬
‫זה דבר מוזר לחלוק עם מישהו.‬
‫אני שוכר. אני אשכור לנצח.‬
‫אני אוהב לשכור.‬
‫זה הכי טוב. אני אוהב לראות אנשים מתפלצים,‬
‫אם אתה שוכר.‬
‫אתם יודעים, לאנשים עדיין יש בעיה אם זה.‬
‫כי, כאילו, אני מהפרוורים,‬
‫ואנשים שם עדיין מתפלצים, כאילו,‬ ‫"אתה שוכר? מה אתה עושה?"‬
‫זה הדבר היחידי שנשאר להם.‬
‫הם בעלי קרקע. זה הדבר היחידי שיש להם.‬
‫אני מהמקום הזה...‬ ‫כאילו מהפרוורים של שיקגו,‬
‫זה פרוורים שבהם‬ ‫הרעיון של "אגרול דרום-מערבי" הוא אקזוטי.‬
‫מטבל צ'יפוטלה?‬ ‫אני מרגיש כאילו שאני בוגד באשתי!‬
‫מסוג המקום בו אנשים פשוט לא קראו תיגר‬ ‫על החלום האמריקאי.‬
‫"אתה בן 18 ואתה הולך למכללה!‬
‫בשביל משהו שאתה רוצה?‬ ‫לא! פשוט ככה!‬
‫ותיכנס לחוב, תכיר מישהי ותתחתן,‬
‫ותחזיק בחוב, ותביא ילדים,‬ ‫ותעשה את כל החרא הזה."‬
‫זה מסוג האנשים שכמעט נהנו פעם.‬ ‫הם היו כל כך קרובים.‬
‫בגיל 20 אתה אומר, "בואו נביא קאייקים!"‬
‫והם אומרים, "למה?"‬
‫ואתה עונה, "בשביל לעשות קאייקים!‬ ‫שם העצם זה הפועל!‬
‫זה הדבר הכי פשוט להבין."‬
‫והם אומרים, "לא,‬ ‫אני צריך למלא בקשות להלוואת סטודנט."‬
‫חלקם נמלטו.‬
‫אבל יש לי חברים בני 29 בערך,‬ ‫מסתכלים על הילדים שלהם, על המשכנתא שלהם,‬
‫כאילו, "הכול כאן!‬
‫הו, אלוהים...‬
‫האם שמחה מרגישה לפעמים כמו משקל מוחץ‬ ‫שלעולם לא יורד מהכתפיים?‬
‫האושר חונק אותי!"‬
‫הדבר היחידי שנשאר להם זה שיש משהו בבעלותם.‬
‫כי זה החלום האמריקאי. תחזיק בבעלות!‬
‫ואני שואל, "זה החלום שלך?"‬ ‫"לא, אבל זה החלום האמריקאי..."‬
‫הם מתפלצים מזה שאני שוכר.‬
‫הם אומרים,‬ ‫"קייל, אם אתה לא בעל נכס, מה זה אומר?‬
‫מה כל זה משנה אם אין לך בעלות בחלק מזה?‬
‫זה לא בבעלותך! מה זה אומר?‬ ‫אתה מוכרח להחזיק בעלות!"‬
‫ואני אומר, "אף אחד לא מחזיק בשום דבר,‬ ‫מכיוון שהמוות אמיתי."‬
‫אבל זה לא הויכוח הפילוסופי‬
‫שהם רוצים לקיים‬ ‫במסיבת יום ההולדת של הילד שלהם.‬
‫אז אני חייב להישען אחורה,‬ ‫לטבול את האצבע בחומוס.‬
‫"לא התכוונתי לפגוע."‬
‫דרך אגב, סתמתי לך את המחראה.‬
‫זה שלך. זו הבעיה שלך.‬
‫היא בבעלותך.‬
‫אני שוכר. אני מתקשר לבחור.‬
‫לא הבעיה שלי!‬
‫אין לי זמן לפומפה, אני אומן.‬
‫זה גוזל מהיצירתיות שלי.‬
‫כאילו... משהו שעכשיו יש בחדשות, שפשוט...‬
‫כאילו, אני לא מאמין‬ ‫שהקו קלוקס קלאן עדיין בסביבה.‬
‫אני מוטרד מזה שאני צריך לחשוב על זה.‬
‫כאילו לפני שנתיים הייתי אומר,‬ ‫"הם כבר לא קיימים נכון? הם נעלמו."‬
‫או שאולי נשארו חמישה מהם, והם מבואסים.‬
‫הם יושבים עצובים במועדון, כאילו,‬
‫"אני לא רוצה ללבוש את הדבר הזה יותר!"‬
‫אבל עכשיו אני צריך לדעת שהם עדיין שם.‬
‫המחשבה הזאת צריכה לשבת בראש שלי.‬
‫מטריד אותי שאני צריך לחשוב על זה,‬
‫במקום לחשוב על חרא שמח במקום שמח,‬ ‫אני צריך להכיר בזה שהם שם.‬
‫ואני צריך לחשוב...‬ ‫והבנתי גם את זה,‬
‫תחשבו על זה,‬ ‫הייתי יכול להיות חבר קלאן נוראי.‬
‫בעיקר בגלל שאני לא גזען.‬
‫וזו דרישה די רצינית.‬
‫ואני לא... יודעים מה, אני אומר ככה,‬
‫בכל אחד יש מעט גזענות.‬
‫כי גזענות לא תמיד מתגלה כשנאה.‬
‫שנאה היא רגש מיוצר שאתה מחליט עליו.‬
‫לפעמים גזענות מתגלה כהפתעה,‬
‫ואתם לא יכולים לשלוט בזה כל הזמן.‬
‫וזה יכול לקרות לכל אחד,‬
‫כאילו, "שיט, גם הם משחקים בפריסבי?"‬
‫זה גזעני. זו מחשבה גזענית.‬
‫זה עדיין גזעני.‬ ‫לא בהכרח שלילי, אבל עדיין גזעני.‬
‫אחת הסיבות העיקריות‬ ‫שהייתי חבר נוראי בקלאן,‬
‫היא שאני אוכל מלוכלך מאוד.‬
‫תראו, אני לא תומך בקו קלוקס קלאן,‬ ‫זה שהם עדיין בסביבה זה בזוי.‬
‫אבל מדובר באומנות המלחמה,‬ ‫או להבין את האויב,‬
‫משחק הכביסה שלהם חזק.‬
‫אי אפשר שלא להסכים!‬
‫הם שומרים על הלבנים שלהם לבנים‬
‫לאורך כל הדרך.‬
‫ראיתם פעם תמונה ישנה שלהם,‬
‫שיש כמה מהם בתוך היער,‬
‫ואין שום כתם?‬
‫עופו מפה!‬
‫אני לובש חולצת-טי בבית,‬
‫אחרי 20 דקות זה נראה כאילו‬ ‫הסתבכתי בקטטה בזמן שניסיתי לתקן אופנוע.‬
‫אני נראה כמו אחת הדמויות בסוף "נערי הכרך".‬
‫לבשתי פעם חליפה בצבע בז' לחתונה.‬
‫קבלת הפנים עדיין לא נגמרה וכבר נראיתי‬ ‫כאילו ניסיתי לזיין מגף מלאה ברליש.‬
‫זה כמה שאני מרושל.‬
‫אנשים חושבים שמגישים מתאבנים‬ ‫במקום שאין בו מטבח אם אני נמצא בו.‬
‫הם אומרים, "יש להם חטיפים?"‬ ‫"על מה אתם מדברים?"‬
‫אוי, לעזאזל. מה?‬
‫על מה נשענתי? זה מרוח עד הצד השני.‬
‫מישהו נתן לי חישוק מכוסה ברוטב ברביקיו?‬
‫אני לא יודע איך זה יכל לקרות.‬
‫ואני לא יודע מה מצב הקייטרינג‬
‫בקבוצת השנאה המסוימת הזאת, אתם יודעים?‬
‫אף פעם לא הייתי בשרפת צלבים,‬ ‫לא מתכנן ללכת לאחת.‬
‫אני לא יודע אם זה כאילו, אתם יודעים,‬ ‫ארוחה שיתופית?‬
‫אתם לא רוצים לחשוב על זה,‬ ‫בגלל שזה יגרום להם להראות כמו בני אדם.‬
‫מלאי שנאה, עם הופעה קיצונית,‬
‫אבל פתאום הם אומרים, "לואיס הביא בטטות!"‬
‫או שזה יותר סוג של "לאכול ולברוח"?‬
‫כאילו, "תשמעו, חברים,‬ ‫חייבים להגיע לשנאה בדיוק בשבע וחצי.‬
‫אי אפשר לשרוף זמן כמו פעם קודמת.‬
‫לואיס הביא את הבטטות,‬
‫ואז נכנסנו לויכוח על‬ ‫אם צריך לשים עליהן מרשמלו.‬
‫זה נמשך 45 דקות, השמש שקעה,‬ ‫לא מצאנו מצית והכול התחרבש.‬
‫כדאי להגיע בזמן."‬
‫אז בטח יש הרבה... גזענים שאוכלים במכונית,‬
‫בדרכם אל היער.‬
‫כולנו ניסינו לאכול במכונית.‬
‫זה קשה.‬
‫עכשיו דמיינו לנסות את זה עם השרוולים האלה.‬
‫והפיתוי, מאחר ואתם כבר לבושים כמו מפית,‬ ‫פשוט...‬
‫הייתי מהמר שלפחות פעם אחת,‬
‫בהיסטוריה...‬
‫של הקו קלאקס קלאן,‬
‫חבר בקלאן הגיע באיחור לשרפת צלבים,‬
‫עם אוכל על הגלימה שלו,‬
‫ממוצא אתני‬ ‫שהוא אמור שלא להיות מעוניין בקרבתו.‬
‫זו כנראה שגיאה מביכה.‬
‫אני מנחש, אתם יודעים.‬
‫הם כבר מתחילים את הטקס, והוא חושב, "חרא!"‬
‫הוא מנסה להתגנב מאחור,‬
‫מנסה לזחול דרך הקוצים בשביל להשתלב,‬
‫אבל הוא שובר יותר מדי ענפים‬
‫והבחור הראשי שעורך את הטקס‬ ‫שומע אותו באמצע, כאילו,‬
‫"אנחנו מדליקים את הצלב הזה כעדות‬
‫לכוח הנצחי של ה... מה?‬
‫דייל!‬
‫זה גואקמולי?"‬
‫אוי לא, אני רק מורח את זה!‬
‫"זה רוטב חירות...‬
‫זה גואקמולי. לעזאזל.‬
‫זה הולך עם הכול."‬
‫השאלה האמיתית כאן היא...‬
‫מי מכר לו את האוכל המקסיקני‬ ‫כשהיה לבוש ככה?‬
‫מי באמת הכי התפשר על הערכים שלו‬
‫בסיפור הבדוי לחלוטין שאני מספר לכם עכשיו?‬
‫האם זה חבר הקלאן?‬
‫או שמא המהגר המקסיקני מלא התקווה‬
‫שפתח את הטאקריה היחידה בצפון מיסיסיפי...‬
‫זה יהיה אדיר! אין תחרות!‬
‫חרא.‬
‫עכשיו הוא מוכרח לקבל כל לקוח שהוא‬ ‫בשביל לשמור על רווחת המשפחה שלו.‬
‫זו מערכת יחסים מתוחה שמתרחשת כאן.‬
‫"בסדר, דייל, בבקשה,‬
‫אבל אתה מוכרח להפסיק להגיע לכאן לבוש ככה!‬
‫תשתמש בדרייב-ת'רו. בשביל זה בנינו אותו!‬
‫שבע נקודה שמונים וחמש דולר.‬
‫למה אתה מתכוון, זה חינם?‬ ‫אתה לא תפחיד אותי.‬
‫יש לנו מערכת יחסים שברירית גם ככה,‬ ‫אבל אתה לא תגרום לי לפחד‬
‫בגלל ההתנהגות מלאת השנאה שלך,‬
‫ואני לא אקבל את זה...‬
‫מה, סיימת את הכרטיסייה? תן לי לראות.‬
‫תראו מי קיבל את סומבררו הזהב!‬
‫מזל טוב. אתה נאמן.‬
‫לא יודע למה, אבל אתה נאמן."‬
‫זה...‬
‫למען האמת,‬ ‫זה טוב יותר מכל דירוג חמישה כוכבים ב"ילפ"‬
‫עבור כל מסעדה מקסיקנית.‬
‫רק תצלום אחד.‬
‫רק תמונה אחת של חבר קלאן במדים מלאים,‬
‫שמחזיק בהיסוס צלחת אנצ'ילדות.‬
‫"הם כל כך טובים!‬
‫אני כל כך מבולבל כרגע, אני מודה.‬
‫אני לא יודע מה לומר."‬
‫"תתחיל מלומר 'טעים מאוד', בן זונה!"‬
‫"זה יוצא כנגד כל מה שאני מאמין בו,‬ ‫אני לא יכול."‬
‫"אם לא תגיד את זה,‬ ‫אנחנו נקרע לך את הכרטיסייה."‬
‫"טעים מאוד!‬
‫טוב מאוד!‬
‫הבטן שלי מלאה עכשיו!"‬
‫"אתה יודע הרבה ספרדית בשביל חבר קלאן."‬
‫"סי."‬
‫אולי‬
‫לקלאן...‬
‫יש, כאילו...‬
‫שף אחד.‬
‫והוא השף הטוב ביותר בעולם,‬
‫כי הוא חייב ללמוד לבשל את כל המאכלים.‬
‫אתם יודעים?‬ ‫כי אני לא חושב שהם עד כדי כך מחויבים.‬
‫כאילו, הם מחויבים לגזענות,‬
‫אבל אני לא יודע‬ ‫אם זה מגיע עד הרגלי האכילה.‬
‫אני לא חושב שכשהם רק התחילו, הם חשבו,‬
‫"אנחנו מתחילים את הארגון הזה בשביל לשמר‬
‫את המורשת והכבוד של הגזע הלבן."‬
‫אני תמיד תוהה אם מישהו מתחיל לצפות במופע‬ ‫בדיוק בקטע הזה.‬
‫"בן-אדם, החומר של קיניין‬ ‫פנה פניה חדה ימינה."‬
‫"אבל, לא, זה בשביל אנשים לבנים, לבנים...‬
‫הכול לבן, כל הזמן, לבן בשביל אנשים לבנים."‬
‫ובחור אחד אמר,‬ ‫"אחי, זה יהיה כל כך הרבה קרקרים."‬
‫"טוב, נביא עוף בנוסח הגנרל טסו בימי שלישי,‬ ‫בסדר?"‬
‫אז אני בטוח שיש להם שף אחד.‬
‫הוא אשף.‬
‫אתם יודעים?‬
‫בטח יש לו מטבח משלו, זה הגיוני.‬ ‫המילה קיצ'ן מתחילה בקיי, הם מתים על זה.‬
‫יש לכם שנאה בלב אבל סקרנות קולינרית?‬ ‫תקפצו לקיי קיי קיי קיי.‬
‫אז כולם באים לבקר.‬
‫אפילו המנהיגים הראשיים, אתם יודעים,‬
‫למשל הדרקונים הגדולים,‬
‫באים לבקר.‬
‫וזה מראה כמה שהם לא חכמים.‬
‫לאחד מהם קוראים "הדרקון הגדול",‬
‫ואף אחד לא אמר על זה שום דבר?‬
‫בשלב כלשהו מישהו אמר,‬ ‫"אני המנהיג של החלק הזה.‬
‫אני אקרא לעצמי 'הדרקון הגדול'."‬
‫ואף אחד לא אמר, "זה אסייתי לאללה, בן-אדם."‬
‫ומישהו אחר אמר, "שבוע שעבר‬ ‫הלכנו למזנון שקראו לו 'הדרקון הגדול'!"‬
‫"סתום את הפה שלך, ג'ייק!‬
‫כן, אני יודע שזה טוב,‬ ‫אבל תשבתובק לבגבי הבמזבנון!‬
‫אנחנו סוג של עושים כאן משהו...‬
‫אתה מתכוון בגלל הקטע של הדרקון?‬
‫בדיוק סיימתי עם כל הרקמה, לעזאזל.‬
‫אי אפשר להחזיר את הדגלים האלה."‬
‫אז כולם קופצים בלילה,‬ ‫תחת חסות החשיכה. בחשאי.‬
‫אסור להם להיראות,‬ ‫כי הם טעמו מהטעמים האסורים, כן?‬
‫אז הם חייבים לבוא בלילה, כאילו,‬
‫"דייל! תקשיב! כן, כוח לבן, בכל אופן...‬
‫אכלת פעם צ'יקן טיקה מסאלה?‬
‫אני לא יודע איך הם עושים את זה.‬ ‫זה כאילו חמאתי וחריף בבת אחת.‬
‫אני חושב שזה קסם.‬
‫יכול להיות שזה קשור לפיל עם כל הידיים,‬ ‫או איזה חרא שיש להם שם.‬
‫אבל אם זה בן אדם שעושה את זה,‬
‫אתה יכול לעשות את זה. אני מאמין בך, דייל.‬
‫אתה תכין את זה לבחורים, הם יאהבו אותך.‬
‫אל תקרא לזה ככה!‬
‫תקרא לזה 'נגיסי נשר בשפיך של רוברט אי. לי'‬ ‫או משהו.‬
‫תגיש את זה על ציור שמן של טנדר אף-150 ישן.‬
‫תהפוך את זה לאדום, לבן וכחול ותגיש,‬ ‫הם ימותו על זה."‬
‫תודה...‬
‫תודה לכם.‬
‫אולי...‬
‫הייתי רק רוצה לראות את דייל‬
‫בכל תכנית שהיא כגון "מאסטר שף".‬
‫זה יהיה המתחרה הטוב ביותר אי פעם‬ ‫בתכנית בישול.‬
‫כי חצי מכל פרק זה רק המתמודדים‬ ‫שמספרים בלי סוף על הרקע שלהם,‬
‫ואיך הם התאמנו,‬ ‫ולמה הם חושבים שהם צריכים לנצח.‬
‫ובל פעם שהם מראיינים את דייל,‬ ‫הוא לא אומר שום דבר.‬
‫כאילו, "אל תדאגו לגבי. תאכלו את האוכל.‬ ‫תשאירו אותי מחוץ לזה."‬
‫אתם לא צריכים לדעת עליי.‬ ‫תזדיינו מפה עם כל השאלות.‬
‫מה אעשה עם הכסף? לא יודע, חומר מלבין‬ ‫וקרשים. לעזאזל, אמרתי יותר מדי!‬
‫בסוף נמאס לו והוא מספר להם.‬
‫"בסדר! אני אספר לכם על עצמי!‬
‫לפני שתשפטו אותי, תשפטו את החיים שלי,‬
‫תדעו את זה, בסדר?‬
‫אותם המדים, כובע שונה. זה הכול."‬
‫אני לא אדם דתי. אני אגנוסטיקן.‬
‫אין לי ביצים להיות אתאיסט. אני מודה בזה.‬
‫אין לי. לא יכול להגיד את זה.‬
‫ובנוסף, במה אתה זוכה?‬
‫במה אתה זוכה אם אתה צודק?‬
‫"אין שום דבר למעלה, ואני בחור מגניב."‬
‫טוב, תשחרר.‬
‫מגניב, איזה בחור מהנה לבלות אתו.‬
‫"אין שום משמעות.‬
‫אני מגניב."‬
‫בסדר. בחור כארז.‬
‫לא, אני אהיה אגנוסטיקן.‬ ‫וגם בגלל‬
‫שאני רוצה להאמין בדברים המוזרים שלי‬
‫ואני לא יכול להאמין בהם,‬
‫ובו בזמן לגנות את האמונה של מישהו אחר.‬
‫אתם יודעים? אני לא יכול לשבת ולהגיד,‬
‫"רוחות רפאים? כנראה.‬
‫ביגפוט? מחזיק אצבעות.‬
‫חיזרים? חייב להיות.‬
‫אלוהים? תעוף מכאן!"‬ ‫אי אפשר...‬
‫זה לא הוגן.‬
‫אני לא יכול...‬
‫אני לא יכול להיות סקרן מבחינה רוחנית‬ ‫לגבי הדברים שלי ולגנות דברים אחרים.‬
‫מה שלא תהיה אמונתכם, אם זה עובד לכם,‬
‫אז תשתמשו בזה ולכו עם זה.‬
‫רק אל תטילו את זה על אנשים אחרים.‬
‫אם זה עובד לכם, יופי לכם.‬
‫אבל אם אתם מתחילים לשפוט אחרים,‬ ‫אני לא אוהב את זה.‬
‫עוד דבר שמטריד אותי, זה כשאנשים לא מודים‬
‫שבשיטת האמונה שלהם‬
‫יש מגרעות.‬
‫אתם יודעים?‬ ‫הם אומרים, "האמונה שלי מושלמת."‬
‫ואם אתם מצביעים על מגרעות,‬ ‫הם פשוט משתמשים באיזה טיעון כוללני.‬
‫כמו, "למה קרה הדבר הזה?"‬
‫והם יאמרו, "לכל דבר יש סיבה."‬
‫זה כאילו... לא!‬
‫לא, זה לא.‬
‫או שהסיבה היא מדעית.‬
‫בדרך כלל הסיבה היא מדעית, כאילו,‬
‫"אני לא מאמין שמשאית נכנסה בפרד!"‬
‫"לכל דבר יש סיבה."‬
‫כן, הסיבה היא שפרד סימס בזמן נהיגה.‬
‫ואובייקט בתנועה נשאר בתנועה.‬
‫או חברת התקשורת‬ ‫שסיפקה לו את שירות ההודעות המידי.‬
‫יש סיבות!‬
‫ואם תתפסו אותם בזה,‬
‫אז הם יאמרו, "ובכן, נסתרות דרכי האל."‬
‫לעזאזל,‬ ‫אי אפשר להתעקש ככה פעמים על שטויות כאלה.‬
‫זו לא יכולה להיות הסיבה...‬ ‫בנוסף, "נסתרות דרכי האל..."‬
‫למה אלוהים הוא האיש היחידי ששמעתי עליו,‬
‫שמותר לו לעבוד בדרכים נסתרות,‬
‫בכל יום, ועדיין להחזיק במשרה שלו?‬
‫וזה ככה כבר זמן מה.‬
‫כבר זמן מה, יש לו...‬
‫כאילו, יש לכם עבודות?‬
‫אם יש לכם עבודות, לכו לעבודה מחר,‬
‫ותעבדו בדרכים נסתרות.‬
‫לכו לעבודה ביום שלישי,‬ ‫תעבדו בדרכים מסתוריות,‬
‫ותגידו לי איך הולך ביום רביעי.‬
‫אתם עובדים במסעדה, לכו לשם‬
‫ותתחילו לבעוט סנוויצ'ים לפנים של אנשים.‬
‫היום מגישים את הסלט בידיים, בני זונה!‬
‫נכון מאוד! קפה רותח על תינוק. קאבום!‬
‫והבוס שלכם שואל,‬
‫"מה אתה עושים?"‬
‫ואתם אומרים, "נסתרות דרכי ג'רמי."‬
‫מה אתה אומר, ג'רמי.‬
‫"ג'רמי, זה יום רביעי, למה אתה לא בעבודה?"‬
‫"פיטרו אותי!"‬
‫"לכל דבר יש סיבה, אחי. מה אפשר להגיד?"‬
‫תודה רבה מאוד לכולכם!‬
‫תרגום כתוביות: רביב רייז‬