Hyvät naiset ja herrat, toivottakaa tervetulleeksi Kyle Kinane.
KÄSIKIRJOITTAJA JA ESIINTYJÄ: KYLE KINANE
OHJAAJA: TROY MILLER
Mahtavaa. Kiitos oikein paljon.
Asioihin pitää vain syöksyä päätä pahkaa: joukkoampumiset.
Ei hätää. En puhu eilisestä ampumisesta.
Se olisi tökeröä. Puhun siitä, joka tapahtui kaksi viikkoa sitten,
koska tragedia plus aika on yhtä kuin komedia. Mietitte varmaan:
"Mitä jos esityksen julkaisun aikaan joukkoampumisia ei ole ollut?
Vitsi ei ole ajankohtainen." Elämme Amerikassa.
Surullinen naurunaihe, mutta nautin, kun saan kaivaa itselleni kuoppaa.
On aikamoista arpapeliä avata tällä aiheella.
Pyydän kuitenkin kärsivällisyyttä.
Haluan vain sanoa,
että jos olen Las Vegasissa sunnuntai-iltana -
ja joudun ampumisen takia sairaalaan,
missä minulle pitää antaa verensiirto, älkää antako minulle verta,
joka on luovutettu maanantaina Las Vegasissa.
En halua vegasilaisen maanantaiaamun verta suoniini.
Se ei auta minua.
Luovuttajat eivät tiedä luovuttavansa verta.
"Tässä sinulle krapulanpoistokeino. Se vie kaikki myrkyt."
Ei se ole edes verta, vaan tallottua kokaiinia ja Ciroc-vodkaa.
Ottakaa se pois minusta!
Sairaalassa sanotaan: "Kiitos luovutuksesta."
"Mistä luovutuksesta? Älkää antako tätä kenellekään."
Sitten sairaalassa lääkäri pitää "hyvät ja huonot uutiset" -puheensa.
"Hyvä uutinen: jäät eloon.
Huono uutinen: sinulla on hepatiitti 12.
Sinussa on niin montaa eri hepatiittia,
että kirjaimet loppuivat kesken. Siirryimme numerojärjestelmään,
koska eri hepatiitit ovat sekoittuneet ja sinulla on niitä kaikkia.
Kaikkia 'hepatiittijä'.
Näin monelle ei ole omaa sanaa."
Uutiset ovat koko ajan huonoja. Uutisissa ei ole hyviä juttuja, kuten:
"Nämä kissanpennut pelastivat lapsen kaivosta yhteistyön avulla."
Uutisissa on pelkkää pahaa. Katson niitä silti kuin ne muuttuisivat.
Vähän kuin ex-tyttöystävän tullessa kaupunkiin.
Tällä kertaa kaikki on toisin kuin ex-tyttöystävä olisi tehty McRibseistä.
Joka kerta on yhtä paha, ja sen tietää, mutta tällä kertaa kaikki on toisin.
Sitten vain miettii: "Sydämeen sattuu, ja minulla on ripuli. En koskaan opi.
Miksen suostu oppimaan?"
En tiedä, miten tässä maailmassa pitäisi toimia. Kaikki on vähän hullusti.
Esimerkiksi kärpäset laskeutuvat päälleni huolestuttavan itsevarmoina.
Puhutaan Edgar Allan Poen tasosta.
Kärpästen kanssa on tehty sopimus. Kun ne laskeutuvat päällemme, huidomme ne pois.
"Anteeksi. Nähdään puolen minuutin päästä."
Nämä vain istuvat päälläni kuin tietäisivät enemmän kuin minä.
"Häivy siitä!" Ja ne: "Enpä taida. Näemme pian."
Kokeilen uusia juttuja. Poistin kodistani negatiivisen energian salvialla.
Noituus on minulle ihan uutta! En siis tiedä...
Moni miettii, ettei salvia toimi. Ei äänestäminenkään toiminut.
Uusia juttuja täytyy kokeilla. Nyt on sen aika.
Demokratia ei toiminut, joten kokeillaan voodoota tai jotain.
Kaikkea mahdollista on kokeiltava.
Ja minun nähdäkseni salvia on hengellistä Febrezeä.
Kun sitä heiluttelee, ihmiset toivottavasti sanovat: "Jo parani!"
Minä sanon: "Haju on erilainen. Ehdottomasti erilainen.
Kuin olisin pieraissut ulkopuolella.
Sisällä haisee siltä kuin olisi pieraissut mäntyjen joukossa.
Liike on vaakasuoraan."
Salviajuttuun kuuluu myös se, että demonit pitää yllättää.
Kun tulee kotiin, ne ihmettelevät: "Mitä on tekeillä, Kyle?"
"Ei mitään ihmeellistä. Vähän salviaa." Ja ne sanovat: "Hän nappasi meidät."
Teen aina numeron yleisestä pessimismistä.
Puhun siitä, miten kaikki on paskaa. Mutten usko siihen itsekään.
En usko sitä sydämessäni.
Vaikka sanon mitä siitä, että kaikki on kamalaa, kierrätän silti.
Ei toivonsa menettänyt tee sellaista.
Luopuisin siitä ensimmäisenä, jos uskoisin kaiken olevan paskaa.
"Länsirannikolle yltäviä ohjuksia on kehitetty? Paskat tästä purkista."
Se loppuisi ensimmäisenä.
Puhun silti.
Kehotan yhä ihmisiä vinguttamaan kaikki luottokortit tappiin.
Maailmanloppu pyyhkii kaikki velat.
Pankille ei voi maksaa takaisin, jos se on raunioina.
Mihin sekki postitettaisiin?
Vinguttakaa luottokorttia älkääkä käyttäkö kondomia. Niitä ei tarvita enää.
Kaikki on ohi. Tuntekaa niin kuin kuuluisi.
Tuntekaa todellinen rakkaus ja naikaa kaikkea,
jos kohdetta ei haittaa.
Kyse on kirjosta. Kokeilkaa miehiä, naisia, kaikkea.
Eläimiä. Jos ne tuntuvat suostuvaisilta, antakaa mennä.
Pankaa munanne huonekaluihin. Tuntekaa, koska kaikki on ohi.
Mutta samaan aikaan kun puhun tällaisia, huuhtelen salaatinkastikepulloa.
Tiedän siis, etten usko sanoihini.
Mikä on suunnitelmani ohjusten varalle? Vien puutarhatuolin maalialueelle
ja nappaan ohjuksen. Pum, kusipäät! Siinä on suunnitelmani.
"Tämä menee silti siniseen astiaan."
Ei. En usko omaan paskanjauhantaani.
En usko. Toivoa on vielä.
Mutten usko... Emme voi tietää...
Älkää taputtako!
Kaikki voi loppua siihen. En tiedä. Ainakin minun osaltani.
Ei se minua haittaa.
Ei haittaa, jos kuolen kolmen vuoden päästä.
En halua sitä. Olen onnellinen.
Mutta ajoitus olisi loistava. Ja siitä komediassa on kyse.
Olen julkaissut pari albumia enkä ole nolannut itseäni täysin.
Suuria skandaaleja ei ole.
Ja liian nuorena kuolleet muistetaan parempana kuin he olivat.
Jos siis kuolen pian, minusta tulee legenda.
En jäänyt norkoilemaan liian kauaksi aikaa.
Liian nuorena kuoleminen on aina tragedia.
"27-vuotiaiden kerho. Huikeita muusikoita, jotka kuolivat liian nuorina."
Ja "Taivas, Kurt Cobain. Hän kuoli liian nuorena.
Huumeisiin. Tai ehkä Courtney teki sen."
Ehkä hän tiesi tekevänsä seuraavaksi joululevyn ja mietti:
"Ei tätä kukaan osta."
Muutin juuri yhteen tyttöystäväni kanssa. Asuin 5,5 vuotta yksin ennen sitä.
Kun on ollut puoli vuosikymmentä yksin, kämpän jakaminen toisen kanssa on outoa.
Kaikki tavara on minun hyväksymääni. Ne ovat minun tavaroitani -
ja hienoja, koska olen hankkinut ne. Kämpässäni on huipputavaraa.
Kun muuttaa jonkun kanssa yhteen, koko omaisuus on äkkiä suurennuslasin alla.
Ennen niin hienoja tavaroita täytyy puolustella,
koska kukaan ei ollut nähnyt niitä. En päästänyt ketään masturbointitilaani.
Siellä oli vain minun hienoja tavaroitani.
Nyt kyselen rakastamaltani naiselta: "Mihin puukkopöytäni pannaan?"
Koska minulla on puukkopöytä.
Se on pöytä, johon olen heittänyt puukkoa viiden vuoden ajan.
Haluan pitää sen, koska se on hyvässä kunnossa.
Olen käskenyt ihmisten käyttää lasinalusia.
Siinä ei ole renkaita. En ole mikään punaniska.
Hän kysyy, miksi omistaa puukkopöytä. "Miksi kerrot salaisuutemme ystävillesi?
Terapia on kallista.
Jos minulla ei ole puukkopöytää, mihin helvettiin viskon näitä puukkoja?"
Se on outo asia jaettavaksi.
Asun vuokralla. Aion tehdä niin ikuisesti. Tykkään asua vuokralla.
Minusta on mahtavaa, miten ihmiset sekoavat vuokralla asumisesta.
Se on yhä ongelma monelle. Olen esikaupunkialueelta,
ja siellä ihmiset sekoavat aiheesta. "Mitä ihmettä sinä touhuat?"
Heillä ei ole muuta.
He omistavat kiinteistön, eikä heillä ole muuta.
Olen Chicagon esikaupunkialueelta, mutta itse kaupungilla ei ole merkitystä.
Näillä esikaupunkialueilla kevätkääryle meksikolaistäytteillä on eksoottinen.
"Chipotlen dippikastike. Tuntuu kuin kävisin vieraissa."
Näillä alueilla amerikkalaista unelmaa ei kyseenalaisteta.
"18-vuotiaana mennään collegeen. Koska haluan jotain? Ei. Koska mennään.
Otetaan lainaa, tavataan joku, mennään naimisiin,
eletään veloissa ja tehdään lapsia."
Tuollaisilla ihmisillä on melkein hauskaa. He ovat lähellä.
20-vuotias miettii: "Hommataan kanootti." He kysyvät: "Miksi?"
"Kanotoimiseen! Subjektiivi on verbi. Maailman helpoin asia ymmärtää."
He sanovat: "Ei käy. Pitää täyttää opintolainahakemuksia."
Osa on päässyt pakoon.
Minulla on ystäviä, jotka miettivät 29-vuotiaina lapsiaan ja lainojaan -
tyyliin: "Kaikki on tässä.
Voi taivas.
Tuntuuko onnellisuus koskaan musertavalta painolta harteilla?
Ilo tukahduttaa minut."
Heillä ei ole enää muuta omaa. Omistaminen on amerikkalainen unelma.
Kysyn, onko se hänen unelmansa. "Ei, se on amerikkalainen..."
He sekoavat vuokralla asumisesta.
He kysyvät: "Mitä merkitystä sillä on, ettet omista?
Onko millään väliä, jos et omista osaa tästä?
Et omista sitä. Jotain on pakko omistaa."
Vastaan: "Kukaan ei omista mitään, koska kuolema on todellinen asia."
Mutta se on filosofinen väittely,
jota he eivät halua käydä lapsensa syntymäpäivillä.
Joten pysyn vain tyynenä ja dippaan pikkusormella hummusta.
"Ei ollut tarkoitus loukata.
Tukin muuten pönttönne.
Se on nyt sinun ongelmasi.
Omistat sen. Asun vuokralla, joten soitan vain omistajalle.
Ei ole minun ongelmani!
Ei minulla ole aikaa putkihommiin. Olen taiteilija. Luovuuteni kärsii."
Uutisissa puhutaan nyt jutusta, joka on...
En käsitä, miten Ku Klux Klan on yhä olemassa.
Suututtaa ajatellakin sitä.
Pari vuotta sitten mietin: "Ei sitä enää ole. Se on hajonnut.
Tai sillä on tyyliin viisi masentunutta jäsentä jäljellä."
He pohtivat kerhotalolla:
"En halua pitää tätä enää."
Nyt tiedän, että se on olemassa, ja käytän aivokapasiteettiani siihen.
Se suututtaa minua. Ajattelisin ennemmin -
hauskoja juttuja onnellisessa paikassa.
Tajusin myös tämän. Olisin tosi huono klaanilainen.
Valtaosin siksi, etten ole rasisti. Se on iso vaatimus.
Sanon tämän nyt suoraan. Kaikissa on hiukan rasistia.
Se ei aina näyttäydy vihana. Viha on tietoisesti tekemällä tehty tunne.
Joskus yllättyminen on rasismia. Sitä ei voi aina hillitä.
Niin voi käydä kenelle vain. Tyyliin: "Jumaliste, heittelevätkö he Frisbeetä?"
Se on rasismia. Kyse on ajatuksesta,
mutta se on silti rasismia. Ei ehkä negatiivista, mutta rasismia.
Olisin huono klaanilainen esimerkiksi siksi, että sottaan syödessäni.
En kehu Ku Klux Klania. Halveksin sitä, että se on yhä olemassa.
En tiedä, onko kyse sotataidoista tai vihollisen ymmärtämisestä,
mutta kehun heidän pyykinpesutaitojaan.
Sitä ei voi kiistää, että he pitävät valkoisen valkoisena.
Läpikotaisin.
Oletteko nähneet vanhoja kuvia, joissa klaanilaiset seisovat metsässä -
eikä kellään ole tahran tahraa? Helvetin uskomatonta!
Jos pidän kotona valkoista t-paitaa,
näytän hetken päästä siltä, että olen tapellut ja korjannut moottoripyörää.
Olen kuin hahmo leffan The Outsiders - kolmen jengi lopusta.
Valitsin kerran häihin beigen puvun.
Näytin ennen seremonian loppua siltä kuin olisin nainut saapasta täynnä relissiä.
Olen sottapytty.
Muut odottavat takiani alkupaloja paikassa, jossa ei ole keittiötä.
"Onko täällä naposteltavaa?" "Mitä tarkoitat? Jumankauta! Mitä?
Mihin olen nojannut? Tahra menee ympäri.
Antoiko joku minulle grillikastikkeella peitetyn hulavanteen?
Miten näin on voinut käydä?"
En myöskään tiedä, millaista catering-palvelua -
kyseinen viharyhmä käyttää.
En ole käynyt ristinpolttajaisissa enkä mene.
Järjestävätkö he nyyttäreitä?
Tällaista ei halua ajatella, koska se inhimillistää heidät.
Vihaa ja radikaaleja kuvia. Sitten äkkiä: "Louis toi bataatteja!"
Vai syövätkö he ennen tai jälkeen tapahtuman?
"Kuunnelkaas, kaverit. Vihan täytyy alkaa kello 19,30.
Emme voi mokata, kuten viimeksi. Louis toi battaateja.
Sitten aloimme riidellä, pitääkö niiden kanssa olla vaahtokarkkeja.
Riita jatkui kolme varttia ja tuli pimeä. Sytkä oli hukassa ja kaikki viturallaan.
Aletaan saman tien hommiin."
Eli luultavasti moni rasisti syö autossa ajaessaan metsään.
Lähes kaikki ovat yrittäneet syödä autossa. Se on vaikeaa.
Miettikää samaa niiden hihojen kanssa.
Kiusaus on kova... Koska on jo muutenkin pukeutunut lautasliinaksi...
Voin vaikka vannoa, että ainakin kerran -
Ku Klux Klanin historiassa -
klaanilainen on tullut myöhässä ristinpolttajaisiin -
kaavullaan ruokaa,
jonka on tehnyt etninen ryhmä, jota hän ei halua maahan.
Luultavasti se on aika iso moka. Arvelen vain.
Seremonia alkaa, ja kaveri huomaa virheen: "Voi paska!"
Hän yrittää livahtaa takaa pois ja sulautua karhunvatukoihin,
mutta liian moni oksa katkeaa ja hommaa johtava pääkiho kuulee hänet:
"Sytytämme tämän ristin todistuksena ikiaikaisesta vallasta... Mitä?
Dale!
Onko tuo guacamolea?"
"Voi ei. Se vain leviää.
Se on vapauskastiketta... On se guacamolea. Saakeli soikoon.
Se sopii kaiken kanssa."
Oikea kysymys tässä kohtaa on se,
kuka myi meksikolaista ruokaa niihin vaatteisiin pukeutuneelle?
Kuka kyseenalaisti arvonsa pahiten -
tässä täysin keksityssä tarinassa, jota kerron?
Klaanilainen vai toiveikas meksikolainen maahanmuuttaja,
joka pyörittää Pohjois-Mississippin ainoaa taqueriaa...
"Tästä tulee mahtavaa. Ei kilpailijoita!
Voi paska."
Nyt hänen täytyy hyväksyä kaikki asiakkaat, ettei perhe menetä elantoaan.
Asiakassuhde on aika hatara.
"Hyvä on, Dale. Tässä. Mutta älä tule tänne enää noissa vaatteissa!
Käytä autokaistaa. Sitä varten se on! 7,85 dollaria.
Miten niin 'ilmaiseksi'? Minua et pelottele.
Asiakassuhteemme on hauras, muttet saa minua pelkäämään -
vihaa uhkuvilla tavoillasi. Vastustan...
Onko leimakortti täynnä? Näytähän. Kappas kuka sai kultaisen sombreron.
Onnittelut. Olet uskollinen. En tiedä mille, mutta olet uskollinen."
Se on...
Meksikolaisravintolalle se olisi parempi asia kuin viiden tähden Yelp-arvostelu.
Yksi kuva, jossa täysissä vermeissä oleva klaanilainen -
pitelee vastahakoisena lautasellista enchiladoja.
"Ne ovat tosi hyviä!
Olen todella hämmentynyt. En tiedä, mitä sanoa."
"Aloita sanomalla mucho delicioso, kusipää."
"Se on vastoin uskomuksiani. En pysty."
"Sano se, tai revimme leimakorttisi."
"Mucho delicioso! Muy bueno. Mi estómago es grande ahora."
"Osaat klaanilaiseksi paljon espanjaa."
"Sí."
Kenties Klaanilla on -
yksi kokki.
Hän on maailman paras.
Hänen täytyy opetella kaikki maailman ruoat.
En usko heidän olevan niin sitoutuneita aatteeseen.
He ovat sitoutuneet rasismiin, mutten tiedä, ulottuuko se ruokavalioon.
En usko. Tyyliin perustamistilaisuudessa...
"Perustamme tämän järjestön säilyttämään valkoisen rodun perintöä ja kunniaa."
Mietin aina niitä, jotka alkavat katsoa tuossa kohtaa.
"Voi pojat. Kinanen materiaali on todella oikeistolaista."
Mutta siis perustaminen. "Ei. Tämä on valkoisille. Valkoisille.
Kaikki on valkoista valkoisille."
Sitten joku sanoo: "Se tietää isoa määrää SunChipsejä."
"Hyvä on. Tiistaisin kaikki saavat General Tso's -kastiketta."
Uskon siis, että Klanilla on yksi kokki. Hän on mestari.
Tiedättekö...
Hänellä on oma ravintola. Siinä on järkeä. Nimi alkaa K:lla.
"Oletko kulinaarisesti utelias, mutta täynnä vihaa? Poikkea KKKK:ssa."
Kaikki käyvät siellä. Jopa johtajat.
Suurlohikäärmeet pistäytyvät paikalla.
Miettikää, miten tyhmiä he ovat.
Yhden titteli on suurlohikäärme, eikä kukaan sanonut sanaakaan?
Tyyppi sanoo: "Olen tämän alueen johtaja ja kutsun itseäni suurlohikäärmeeksi."
Yksikään ei sanonut: "Vähänkö aasialaista, kamu."
Yksi hihkaisee: "Kävimme viime viikolla buffetissa nimeltä Suurlohikäärme."
"Turpa tukkoon, Jake!
Se on hyvää, mutta koiti vantti koffasta buntti.
Tässä on homma kesken."
"Lohikäärmejutun takiako?
Hemmetti, kaikki on kirjailtukin jo valmiiksi.
Lippuja ei voi palauttaa."
Kaikki käyvät ravintolassa pimeän turvin. Vaivihkaa.
Kukaan ei saa nähdä heitä maistelemassa kiellettyjä makuja.
Joten heidän pitää käydä öisin. "Dale, kuuntele. Joo, valkoista valtaa.
Oletko kuullut kana- tikka masalasta?
En tiedä, miten se tehdään. Se on yhtä aikaa kermaista ja tulista.
Jotain taikaa siinä on.
Ehkä asiaan liittyy se monikätinen norsu tai jokin muu paska siellä.
Mutta jos sitä tekee ihminen, sinä pystyt siihen. Uskon sinuun.
Tee sitä pojille. Kaikki ihastuvat. Älä kutsu sitä siksi!
Anna nimeksi 'kotkanugetteja Robert E Leen mällillä' -
ja tarjoa se öljymaalauksella vanhasta F-150:sta.
Tee siitä isänmaallinen ja tarjoa sitä kaikille."
Kiitos.
Ehkä...
Haluaisin nähdä Dalen missä tahansa Top Chef -tyyppisessä ohjelmassa.
Hän olisi kokkiohjelmien paras osanottaja.
Puolet niistä on sitä, kun osanottaja jauhaa elämäntarinastaan,
koulutuksestaan ja syistä, miksi hänen pitää voittaa.
Kun Dalea haastateltaisiin, hän ei kertoisi mitään.
"Älä minua mieti. Syö vain sitä ruokaa, ja jätä minut asian ulkopuolelle.
Laitan vain ruokaa. Painukaa helvettiin kysymyksinenne.
Mitäkö ostaisin rahoilla? En minä tiedä. Klooria ja lautaa. Sanoin liikaa."
Sitten hän napsahtaa ja kertoo kaiken. "Hyvä on. Kerron kaiken itsestäni.
Ennen kuin tuomitsette minut tai elämäntapani, tietäkää tämä.
Samat asut, eri hatut. Siinä kaikki."
En ole uskonnollinen. Olen agnostikko.
En ole kyllin rohkea ateistiksi. Myönnän sen.
En ole. En pysty sanomaan sitä. Ja mitä sillä voittaa?
Mitä voittaa, jos on oikeassa?
"Täällä ei ole mitään! Ja olen siisti tyyppi. Annetaan olla."
Siinäpä hauska kaveri.
"Millään ei ole paskankaan väliä. Olen huippu." Aikamoinen tyyppi.
Olen siis agnostikko. Haluan uskoa omiin outoihin juttuihini -
enkä voi uskoa niihin, jos tuomitsen samalla muiden uskomukset.
En voi sanoa: "Kummituksia? Kenties.
Isojalka? Toivotaan. Avaruusolentoja? Pakko olla.
Jumala? Painu nyt vittuun." En voi...
Se ei ole reilua.
En voi olla...
En voi olla hengellisesti utelias omista jutuistani ja tuomita muiden jutut.
Uskomusjärjestelmästä viis, jos se toimii itselle, antaa mennä.
Kunhan sitä ei tuputeta muille. Jos se toimii, hyvä juttu.
Mutta siitä en pidä, että aletaan tuomita muita.
Siinä on myös yksi ärsytyksenaiheeni. Kun joku ei myönnä,
että hänen uskomusjärjestelmässään on vikoja.
"Uskomukseni ovat täydellisiä."
Kaikkiin virheisiin on valmiina pätevä yleisvastaus.
Tyyliin: "Miksi näin kävi?" Vastaus: "Kaikelle on syynsä."
Se... Ei! Ei ole.
Tai sitten syy on luonnontieteellinen. Yleensä se on.
"En voi uskoa, että Fred jäi auton alle."
"Kaikelle on syynsä."
"Syy oli se, että Fred tekstasi ajaessaan.
Ja liikkeen jatkavuuden laki.
Tai se, että liittymään annettiin mahdollisuus pikaviesteihin."
Nuo ovat syitä.
Jos heidät saa kiinni tuosta,
he sanovat: "Tutkimattomia ovat Herran toimet."
Ei tuollaiseen paskanjauhantaan voi turvautua.
Miettikää sitäkin. "Tutkimattomia ovat Herran toimet."
Miksi Jumala on ainoa, joka voi toimia tutkimattomilla tavoilla -
ja silti pitää työnsä? Ja vielä kauan aikaakin.
Hän on jo kauan...
Teillähän on kaikilla työpaikat?
Ne, joilla on työpaikka. Menkää huomenna töihin,
ja toimikaa tutkimattomin tavoin.
Menkää töihin tiistaina ja toimikaa tutkimattomin tavoin.
Kertokaa, miten keskiviikkona käy.
Ravintolassa työskentelevät voivat potkia voileipiä ihmisten naamoille.
"Salaatti annostellaan tänään käsin, kusipäät!
Juuri niin. Kuumaa kahvia vauvalle."
Ja kun pomo kysyy, mitä touhuatte, sanotte:
"Tutkimattomia ovat Jeremyn toimet."
Älä helvetissä, Jeremy.
"Jeremy, tänään on keskiviikko. Mikset ole töissä?"
"Sain potkut."
"Kaikelle on syynsä, kamu. Mitä voin sanoa?"
Kiitos kaikille.
Tekstitys: Miia Mattila