UN PROGRAM SPECIAL DE COMEDIE ORIGINAL NETFLIX
Și acum, urcă pe scenă Gina Yashere!
COMPUS ȘI INTERPRETAT DE GINA YASHERE
REGIA: TROY MILLER
Vai, vai!
Care-i treaba, Los Angeles?
Mă bucur să revin aici.
Nu știu dacă știați, dar am locuit aici.
Am locuit în L.A. câțiva ani.
Am stat în Los Angeles o vreme. Mi-a plăcut. Un stil de viață minunat.
Însă a trebuit să plec.
Locul meu nu e la Hollywood.
Ia uitați-vă!
Nu-i o imagine demnă de Hollywood.
Negresele de la Hollywood arată în două feluri.
Fie arăți ca Halle Berry,
fie ca Precious.
Nu e...
Nu există cale de mijloc.
Mă trimiteau la cele mai ciudate preselecții
când eram la Hollywood.
Vă zic de o preselecție reală la care am fost. Nici nu e inventată.
Acesta era numele personajului:
Fufa de cartier numărul trei.
Aveam o singură replică. Să v-o spun?
Da!
„Frate, nu-i copilul tău!”
Era...
I-am spus agentului: „Nu vreau să zic asta. Refuz.
Am integritate. Sunt femeie de culoare. Nu fac asta.”
Apoi, am văzut banii.
Și am zis: „Frate, nu-i copilul tău!”
Crezi că mă promovează în rolul de Fufa de cartier nr. unu?
Mă bucur să revin.
Nu știu dacă... Păreți derutați.
Știați că sunt negri în Anglia?
Suntem peste tot.
D-le, păreți derutat. Vă uitați la mine de parcă ziceți:
„Ăsta-i Idris Elba? Ce se-ntâmplă?”
Din Londra, Anglia... născută și crescută.
Evident, negrii nu sunt băștinași din Anglia.
Mama a venit din Nigeria,
Africa de Vest.
Nu, nu aplaudați prostia asta.
S-a dus din Nigeria în Anglia.
Ce naiba a fost în capul ei?
Trebuia să aleagă un loc pe glob, să meargă oriunde în lume.
Mi-o imaginez în Nigeria, cu hărți în jurul ei:
„Unde să mă duc?
Știi ceva?
M-am săturat de atâta soare.
Vreau să mă duc undeva unde e burniță multă
și mult rasism subtil. Așa vreau, subtil.”
Americanilor, nu știu dacă ați observat, dar englezii sunt cei mai tari la rasism.
Cei mai tari!
Mai buni decât voi, americanilor.
Sunt așa buni, că nici nu-ți dai seama că te discriminează.
Sunt niște ninja ai rasismului!
De aceea, eu prefer rasismul de modă veche american.
Da, America, îl prefer.
E foarte clar.
Cu rasismul american, știi care-i treaba.
Ați făcut chiar și filme, ca să știu unde-s binevenită
și unde nu.
De exemplu, știu că n-am să mă duc niciodată în Mississippi.
Am văzut filmele.
Cu toate astea,
managerul mi-a programat niște spectacole...
în Birmingham, Alabama.
Știu!
Am văzut în calendar și am zis:
„La dracu', nu!”
Apoi, am văzut banii.
Și am zis: „N-ar trebui să ne grăbim să judecăm.
Să le dăm o șansă oamenilor.”
Așa că m-am dus în Birmingham, Alabama.
A fost în regulă. M-am simțit bine.
Am simțit ospitalitatea din sud, spectacolele au fost bune
și m-au cazat într-un hotel foarte drăguț.
Foarte drăguț. Am fost foarte surprinsă. Să vă spun de ce.
Sunt din Anglia. Tot ce știu despre Alabama e din filme,
așa că nu mă așteptam să stau la un hotel frumos.
Mă așteptam să stau într-o colibă,
pe o mlaștină...
administrată de un tip în salopete...
care îmi spune „băiete”! La asta mă așteptam.
Am fost surprinsă de hotel. Mi-am zis:
„E minunat. E foarte civilizat.
E uimitor!”
Am tratat Alabama cum tratează albii Africa
când merg acolo prima dată.
Știți voi, albilor. Vă duceți în Africa pentru prima dată:
„Uau!
Au mașini, și pantofi, și de toate!”
Așa eram eu în Alabama.
Ziceam: „Uau! Au electricitate și dinți!”
Erau mulți negri în Alabama.
M-a șocat, am fost foarte surprinsă: „Mulți negri!”
Am coborât din avion, am văzut negri și eram așa...
„Știți că puteți să plecați, nu?
Nici nu trebuie să mergeți sub pământ. Puteți să conduceți.”
Aflu multe.
Născută și crescută în Londra, Anglia...
Mama a emigrat din Nigeria în Anglia
și ne-a născut în Anglia.
Era foarte protectoare și avea ambiții mari pentru noi.
Când naști copiii în altă țară, vrei ce-i mai bun pentru ei.
Se temea că o să ni se întâmple ceva.
Era exagerat, nebunesc de protectoare.
Să vă dau un exemplu. E adevărul adevărat.
Mama...
avea un album...
cu accidente de autobuz și de tren.
Repet: avea un album cu accidente de autobuz și de tren.
Când avea loc un accident, decupa articolul din ziar
și-l punea într-un album special, pe care-l folosea
să ne descurajeze să plecăm undeva.
Îl folosea pentru orice. „Mamă, pot să mă duc în excursie?” Și ea zicea:
„Vezi copiii ăștia? Privește-i!
Sunt toți morți.
Știi de ce sunt morți?
Că voiau să meargă în excursie cu școala.
Mama lor le-a zis: «Nu vă duceți!», dar ei n-au ascultat.
Ia uite la ei, morți... Privește!
Morți-morți. Super-morți.
Privește-le fețele moarte!
Morți-morți.
Super-morți.
Mo-mo-morți!
Morți-morți.”
Folosea albumul pentru orice. „Mamă, pot să mă joc în parc?”
„Vezi copiii ăștia? Privește-i! Morți-morți. Știi de ce sunt morți?
Că s-au dus să se joace în parc.
Au făcut toți alergie la polen și au murit. Morți-morți!”
Am făcut odată o excursie la Turnul Londrei.
Locuiam într-o zonă din Londra numită Tower Hamlets.
Probabil vă dați seama după nume că era foarte aproape
de Turnul Londrei.
I-am zis: „Mamă, uite, e acolo. Privește!
Îl vezi din casă. Mă ții de mână din casă până ajung acolo.
E chiar acolo.”
„Vezi copiii ăștia? Privește-i! Morți-morți.
Știi de ce sunt morți?
Că s-au dus la Turnul Londrei.
Și au fost decapitați toți de fantoma lui Henric al VIII-lea. Morți!”
Foarte protectoare...
Nu înțelegea prea mult din cultura vestică.
Nu înțelegea conceptul de Halloween.
Zicea: „ Halloween? Ce-i lucrarea asta a diavolului?
Ne dați... Ce-i cu tot colindatul ăsta?
Ia să înțeleg! Alergați prin tot cartierul noaptea...
îmbrăcați ca-n desene animate...
bateți la ușile oamenilor...
și cerșiți.
Să creadă lumea că mama voastră nu-și permite niște dulciuri.
Nu mergeți la niciun colindat.
Puteți să colindați în casă.
Puteți să bateți la mine la ușă
și să-mi cereți dulciuri.
Și eu vă spun: «Nu. La culcare!»”
Așa că am fugit.
Și acum stau în America.
America!
Fuck, yeah!
Americanilor, ăsta trebuia să fie imnul vostru național.
Olimpiada ar fi fost mult mai distractivă
dacă sportivii voștri puteau urca pe podium, să cânte:
„America!
Fuck, yeah!"
Mi-am dorit să locuiesc în America de când aveam șase ani. Iată de ce.
În Anglia, avem toate serialele și filmele voastre
și părea că puștii americani aveau o viață minunată.
Aveați cele mai tari haine, peluze impecabile
și părea că toți copiii americani mergeau pe biciclete tari,
rezolvând crime.
Eu mă uitam din Anglia și ziceam: „La naiba!”
Sunt din Londra. Așa vorbesc acolo copiii de șase ani.
„Copiii americani au voie să fie detectivi.
Vreau să mă duc în America, să devin copil-copoi.”
Părea că vă distrați de minune.
În fiecare serial la care mă uitam, copiii ziceau:
„Ce vrei să facem după școală?” „Nu știu.”
„Să mergem la plajă, să stăm cu Brad și Chad.”
Și vă zbenguiați până la plajă.
Copiii americani se zbenguiau mereu.
Știți ce activitate aveam eu după școală, în Londra?
Era: „Mike și John...
au găsit un rahat alb de câine în spatele șopronului.
Hai să ne uităm la el.”
Și ne adunam cu toții în jurul rahatului alb de câine.
Și-l zgândăream cu un băț timp de șapte ore.
Unii păreți cam derutați.
Nu știți ce-i ăla rahat alb de câine. Nu există în America. E ciudat.
Rahatul alb de câine chiar există.
În Anglia, în anii '80... Chiar am căutat pe Google despre asta.
În anii '80, se pare că le dădeau câinilor prea mult calciu.
Când se răhățeau pe străzi,
după cum făceau câinii în vremurile bune...
În zilele când nu trebuia să aduni rahatul într-o pungă
și să ții în mână un rahat cald șapte ore...
Când se răhățeau pe străzi, rahatul devenea alb
și aveau o textură fărâmicioasă.
Știu asta, pentru că stăteam să-l zgândăr șapte ore cu un băț.
Dacă ați aflat ceva din spectacolul acesta...
Ați aflat de existența rahatului alb de câine. Căutați pe Google.
Veți fi uimiți.
Abia așteptam să plec din Londra, să las în urmă rahatul alb.
Părea că voi vă distrați de minune.
În toate serialele și filmele, copiii ziceau:
„Vai de mine, cu ce să mă îmbrac la bal?”
Și eu făceam: „Ce-o fi balul ăsta despre care vorbesc?
Pare minunat.
Toți copiii din America își petrec anii de școală gândindu-se la bal.
Probabil e cea mai tare petrecere!
Vreau și eu să merg în America! Vreau și eu la bal.
Vreau să mă ia o limuzină,
să primesc un buchet pentru corsaj,
să fiu dusă la bal, să dansez toată noaptea
și să câștig concursul de rege și regină a balului.”
În toate filmele, să câștigi concursul e minunat.
Mai puțin în filmul Carrie.
Dar în toate celelalte...
să câștigi concursul e minunat.
Apoi, plecăm în glorie de la bal,
urcăm în limuzină,
mergem la punctul de giugiuleală
și ne-o tragem în spatele limuzinei.
Toate filmele se termină cu un cuplu în spate,
cu vedere spre oraș, făcând sex.
Apoi filmul se termină,
înainte de scena cu planificarea familială.
Nu aveam baluri în Anglia. Știți ce aveam?
Discotecă unde puștii se înjunghiau... Asta aveam.
Așa că era visul meu...
să vin în America și să mi-o trag în spatele limuzinei.
Am ajuns, în sfârșit, în America...
Și voi l-ați ales pe Trump și acum voi fi deportată.
Să vă ia naiba, americanilor!
Sunt patru din șase lucruri pe care le urăște Trump.
Patru din șase...
De culoare...
Femeie... Imigrant... Homosexual...
Patru din șase...
Singurele pe care nu le am sunt că nu-s musulman
și nu mă cheamă Lopez.
Atât!
Eram în turneu în afara țării, încercând să revin în America,
când a apărat interdicția de călătorie.
Eram în avion, mă uitam la știri, zicând: „La naiba!
Nu mă lasă să mă întorc în America!
Sunt imigrant...
și nu-mi iese deloc accentul american.
Nu sunt Idris Elba.”
M-am gândit: „N-am altă cale să intru iar în țară
decât dacă, la aterizare, îi conving...
că nu sunt musulmană.
Știm cu toții că musulmanii sunt noii negri.
Ar trebui să fie un serial așa:
Musulmanii sunt noii negri.
Au deja salopetele portocalii.
Nu prea sar.
Știți că așa e!
Mă gândeam în avion: „Când aterizez în America,
trebuie să le spun că sunt vechiul tip de negru.”
Când am aterizat pe J.F.K., am mers prin aeroport
cu sânii pe-afară, purtând o kippa.
A mers. Am revenit în America.
America!
Fuck, yeah!
Acum locuiesc în New York.
New York!
Îmi place. Eu sunt din Londra.
Londra și New York sunt foarte asemănătoare,
numai că New York e mai mare...
mai nebunesc...
o versiune mai jegoasă
a Londrei. New York e jegos. E un oraș murdar.
E un oraș murdar, murdar.
E un jeg,
mizerie de oraș.
E o mizerie, un jeg
un cur de oraș.
New Yorkul e o mlaștină nenorocită.
O hazna de oraș...
E o cocină!
E un oraș murdar și de căcat.
E jegos!
Știați că în New York nu sunt alei?
În New York, de ziua gunoiului,
adică în fiecare zi acolo...
Își aruncă gunoiul pe trotuar. Saci cu gunoi!
Îi aruncă! Străzile sunt pline de saci de gunoi.
E îngrozitor!
Să vă spun de ce!
Mi-e frică. Dacă vin spre casă noaptea,
nu merg pe trotuar, merg prin mijlocul drumului.
Nu vreau să merg... Treci pe lângă sacii ăia de gunoi...
Și încep să foșnească...
Apoi iese vreun șobolan imens.
„Care-i treaba, Idris?”
E un oraș jegos.
Și foarte scump!
Ce scump!
Nu mi-am dat seama că va fi așa scump. Mă gândeam:
„E o hazna. De ce-ar fi așa scump? E un gunoi împuțit!”
Am presupus că Los Angeles va fi mai scump.
Când am venit din Anglia, Los Angeles a fost prima opțiune.
„N-o să fac greșeala pe care a făcut-o mama.
Mă duc în L.A. Vreau soare!”
Aveți un singur anotimp aici: soare însorit cu soare.
Mi-am zis: „Mă duc în L.A.!”
Am presupus că va fi foarte scump.
Nu a fost. Am avut un stil de viață foarte plăcut cât am stat aici.
Aveam apartament cu trei camere, două băi...
sală de sport, portar...
parcare subterană pentru două mașini.
Piscină pe acoperiș...
cu vedere spre semnul Hollywood.
Toate pozele pe Facebook și Instagram
timp de trei ani au fost cu mine lângă piscină.
N-am intrat, că-s negresă, doar pozam lângă ea.
Plăteam pentru asta 1,700 $ pe lună.
E un preț destul de bun pentru L.A. E decent.
Deci, când mă mutam la New York,
ziceam: „New Yorkul e o hazna.
O să obțin mult mai multe pe banii ăștia în New York!
În New York, o să-mi iau apartament cu două piscine...
cu 1,700 $.”
Nu v-am spus că, atunci când stăteam în L.A.,
am cunoscut-o pe iubita mea.
Ea... Ea se aude!
Ea locuia în New York.
Am avut o relație la distanță un an,
apoi urma să mă mut în New York.
Și ea face: „Minunat. Te poți muta cu mine.
Am o casă în Brooklyn, Bed-Stuy.”
Dar eu: „Nu prea cred.
Bed-Stuy? Nu vreau să stau unde a stat Jay-Z
când nu avea succes.
Eu mă duc în Upper East Side.
Îmi iau un apartament cu două piscine
cu 1,700 $.”
Și ea: „Serios?
Vin cu tine să vizionezi apartamentele astea.”
Și a venit după mine trei săptămâni,
m-a privit cum mă fac de râs.
Eram așa plină de mine, intram...
„Upper East Side? Doar o piscină?
E acceptabil.
Bun!
Cât e?”
Și tipul răspunde:
„12,000 $ pe lună.”
Și eu: „N-ați înțeles bine, d-le.
Vreau doar unul.”
Apoi, a trebuit să caut apartamente pentru buzunarul meu.
La naiba!
Nu găsești nimic decent la 1,700 $ în New York.
Decât dacă vrei să mai stai cu alți 27 de comedieni.
Tot ce căutam era mai rău decât ce găsisem înainte. Oribil!
Într-un apartament, am zis: „D-le, știați că urma să-l prezentați azi?
Să fiu sinceră, pare neterminat.
Parcă am ajuns pe un șantier.
E ridicol!”
Un apartament era așa jegos,
că ne-a deschis un carcalac ca să ni-l prezinte.
„Intrați! Intrați!
Asta e camera noastră și...”
După zece apartamente de căcat, m-am dus la iubita mea:
„Știi ceva? Te iubesc și ar trebui să ne clădim o viață
în Brooklyn, Bed-Stuy, în casa ta.”
Bed-Stuy, o faci sau mori, fraiere!
Așa e. Locuiesc în New York cu iubita mea.
Discuția n-a mers prea bine când a trebuit să-i spun mamei.
I-am mărturisit că sunt gay și n-a fost prea plăcut.
Cum spuneam, e foarte ambițioasă.
Își dorea ce-i mai bun pentru noi. Trebuia să mă fac doctor.
Apoi, am descoperit că nu suportam să văd sânge.
Am trecut la profesia de inginer. Mama era:
„E bine. E pe lista de meserii africane. Bun!”
Apoi, am decis că vreau să devin comedian.
M-am gândit: „N-o să-i placă asta.
Aș putea să-i spun că-s gay și mă aleg cu un blestem dublu.”
Mama a zis: „Ce? Ce zici tu acolo?
Îmi spui...
că fiica mea...
e un clovn gay.
Vezi copiii ăștia? Privește-i! Sunt toți morți.
Că s-au făcut clovni gay.
Nu există clovni gay în Nigeria. Clovnii sunt înfiorători.”
Sunt în America...
America!
Fuck, yeah!
Îmi place America. Știu multe despre voi.
V-am studiat de când stau aici. Ce am aflat?
În America...
când vă îngrășați...
vă îngrășați al dracu' de mult.
Enormi!
Ca în desene animate.
Am văzut recent un documentar
în care un tip a fost scos din casă prin tăiere.
Deveniți grași de scos din casă prin tăiere!
Unii au devenit foarte tăcuți.
Vă gândiți: „Era bungalow? Apartament?”
Era o casă. I-au tăiat casa!
La un moment dat, ăsta s-a uitat în oglindă zicând: „Știi ceva?
Nu-s gras până nu scot și acoperișul casei!”
Vă admir tenacitatea, americanilor!
Nu-i vina voastră. Văd și eu reclamele.
Toate sunt la mâncare.
Mâncare!
Nu mâncare sănătoasă. La porcării.
Am văzut recent o reclamă la pizza.
Pizza e o mâncare tradițională italiană.
Aluat întins, roșii, puțină brânză...
Poate o măslină...
Dar nu și pizza americană.
Reclama zicea: „Asta e o pizza nenorocită americană!
Nu avem doar măsline, avem vită, și brânză, și pui,
și friptură, și bacon, și vită,
și brânză, și pui, și friptură,
și bacon, și vită, și brânză, și pui!
Nu avem brânză doar pe pizza,
avem brânză chiar și în aluatul
nenorocitei de pizza!
Pentru că e o pizza nenorocită americană!
1,99 $!”
Dacă mă iau după reclamele la produse farmaceutice,
sunteți și destul de bolnavi.
Cei de la putere promovează imaginea
unor negri care vând droguri la colț de stradă.
E un mit de rahat.
Companiile farmaceutice sunt cei mai mari traficanți de pe planetă!
Și fac asta legal!
Legal!
Au anual niște întâlniri: „Așa! Avem medicamentul ăsta nou.
Ne trebuie o boală pentru el.”
Și așa se creează bolile, frate!
Vedeți și voi reclamele alea în miez de noapte.
Vor să convingă că sunteți bolnavi.
„Observați...
că ochii voștri...
se închid noaptea?
Atunci, aveți nevoie de Oxy-moxy-lixy-loxy-loxy-lixy-trip.
Efecte secundare: dureri de cap, amețeală, greață, diaree,
menstruație... la bărbați și moarte.”
De ce ai cumpăra un medicament ce are ca efect secundar moartea?
Cumpărați medicamente cu efecte mai grave decât boala pe care o tratați.
Am văzut o reclamă la antidepresive
și un efect secundar
erau gândurile suicidare.
Mai bine vă păstrați banii...
și aveți gânduri suicidare gratuite.
Cumpărați medicamente...
Efecte secundare mai grave...
Nu are sens. Parcă zici: „Sângerez prin anus, într-adevăr,
dar măcar nu mai am micoză la unghia de la picior.”
Știu că par nervoasă.
Să vă spun de ce. Sunt din Anglia.
În Anglia, avem servicii medicale gratuite.
Toți plătesc niște taxe în plus și toți au servicii medicale.
Te îmbolnăvești, te duci la spital. Ieși din spital
și nu-ți pierzi casa. E uimitor!
Nu înțeleg cât de scumpe sunt serviciile medicale în America.
E o înșelătorie toată treaba asta.
În America, o ambulanță poate costa între 1,000 $ și 25,000 $.
Pentru ca ambulanța să te ducă la spital.
Îmi pare rău. Dacă mâine fac un accident...
Vine ambulanța și îi zic: „Pieri naibii din fața mea, ambulanțierule!
Dispari de-aici, cu duba ta preaslăvită.
Încă mai am un braț întreg.
O să scot telefonul și chem un UberXL...”
Sunteți minunați! Noapte bună! Mulțumesc!
Subtitrarea: Cristina Karmieh