Nyt lavalle saapuu -
Gina Yashere!
KIRJOITTANUT GINA YASHERE
OHJANNUT TROY MILLER
THE STANDUPS: GINA YASHERE
Miten menee, Los Angeles?
Mukava olla taas täällä.
Ette ehkä tiedä, että asuin ennen täällä.
Asuin Los Angelesissa muutaman vuoden.
Jonkin aikaa. Pidin siitä elämäntyylistä. Se oli kaunista.
Oli kuitenkin pakko lähteä.
En ole Hollywoodia.
Katsokaa nyt tätä.
Tämä ei ole Hollywoodin tyyliä.
Siellä mustilla naisilla on kaksi tyyliä.
Joko Halle Berry -
tai Precious.
Eikä ole mitään...
Mitään liikkumavaraa ei ole!
Jouduin -
mitä naurettavimpiin koe-esiintymisiin Hollywoodissa.
Eräs koe-esiintyminen oli tällainen. Tämä on täysin totta.
Hahmon nimi oli seuraava.
Gettohutsu numero kolme.
Vain yksi repla. Haluatteko kuulla?
Joo!
"Nekru, vauva ei ole sinun!"
Se oli...
Sanoin agentilleni, etten suostu sanomaan sitä.
"Olen lahjomaton musta nainen. En tee sitä."
Sitten näin rahat.
Ja sanoin vain: "Nekru, vauva ei ole sinun!"
Saankohan ylennyksen osaan Gettohutsu numero yksi?
Mukava olla taas täällä.
Enpä tiedä... Osa teistä näyttää hämmentyneeltä.
Tiesittekö, että Englannissa on mustia?
Meitä on kaikkialla.
Näytätte hämmentyneeltä, herra. Katsotte minua ja mietitte:
"Onko tuo Idris Elba? Mitä ihmettä?"
Aivan! Synnyin ja vartuin Lontoossa, Englannissa.
Mustat eivät toki ole Englannin alkuperäiskansaa.
Äitini on Nigeriasta.
Länsi-Afrikasta.
Ei! Älkää hurratko!
Hän muutti Nigeriasta Englantiin.
Mitä vittua hän ajatteli?
Äitini sai valita. Hän olisi voinut mennä minne tahansa maailmassa.
Kuvittelen äitini Nigeriassa karttoineen.
"Minne menisin?
Arvaa, mitä?
Olen kyllästynyt aurinkoon.
Haluan jonnekin tihkusateeseen...
jossa on epäsuoraa rasismia. Sitä minä haluan."
Amerikkalaiset eivät ehkä tiedä, että britit ovat parhaita rasismissa.
Parhaita!
Parempia kuin amerikkalaiset.
He ovat niin hyviä, ettei edes tiedä tulevansa syrjityksi.
He ovat vitun ninjarasisteja!
Siksi pidän enemmän vanhasta kunnon amerikkalaisesta rasismista.
Niin, Amerikka. Se on parempaa.
Se on suoraa.
Siinä tietää paikkansa.
Teitte jopa elokuvia kertoaksenne, minne kuulun -
ja minne en kuulu.
Tiedän esimerkiksi, etten koskaan mene Mississippiin.
Olen nähnyt ne elokuvat!
Toisaalta -
managerini laittoi vastikään kalenteriini keikkoja -
Birminghamissa, Alabamassa.
Niinpä!
Näin kalenterini ja mietin:
"Ei vitussa!"
Sitten näin rahat.
Ja sanoin: "Ei pidä heti tuomita.
Heille pitää antaa mahdollisuus."
Menin siis Birminghamiin, Alabamaan!
Siellä oli ihan hauskaa.
Koin eteläistä vieraanvaraisuutta, keikat menivät hyvin,
ja pääsin todella hienoon hotelliin.
Yllätyin siitä tästä syystä.
Olen Englannista. Tiedän Alabamasta vain sen, mitä näin elokuvissa.
En odottanut yöpyväni hienossa hotellissa.
Odotin yöpyväni hökkelissä -
keskellä suota.
Sitä pyörittäisi joku haalariasuinen tyyppi.
Hän kutsuisi minua huutamalla: "Poika!" Sitä minä odotin.
Yllätyin hotellista. Mietin:
"Tämähän on ihanaa! Hyvin sivistynyttä.
Tämä on upeaa."
Suhtauduin Alabamaan samoin kuin valkoiset Afrikkaan -
ensimmäistä kertaa.
Te valkoiset käytte Afrikassa ensimmäistä kertaa...
"Vau!
Heillä on autoja, kenkiä ja muuta."
Olin samanlainen Alabamassa.
Mietin: "Vau! Heillä on sähköä ja hampaat!"
Alabamassa on paljon mustia.
Se oli minulle jymy-yllätys. Mietin: "Vau! Paljon mustia."
Astuin koneesta, näin mustat ja juoksin heidän luokseen.
"Tiedättehän, että saatte lähteä?
Ei tarvitse edes painua maan alle. Kunhan ajatte pois!"
Opin paljon.
Vartuin siis Lontoossa, Englannissa.
Äitini muutti Nigeriasta Englantiin,
jossa sai lapsensa.
Hän oli ylisuojeleva ja kunnianhimoinen puolestamme.
Kun saa lapset toisessa maassa, haluaa vain parasta.
Äitini pelkäsi puolestamme.
Hän oli ylitsevuotavan, hullun ylisuojeleva.
Annan esimerkin. Tämä on taivaan tosi.
Äitini -
piti leikekirjaa...
linja-auto- ja junaonnettomuuksista.
Toistan, leikekirja linja-auto- ja junaonnettomuuksista.
Aina onnettomuuden satuttua hän leikkasi jutun sanomalehdestä -
ja laittoi sen kirjaan, jota käytti -
estääkseen meitä menemästä minnekään.
Hän käytti sitä kaikkeen! "Äiti, saanko mennä luokkaretkelle?"
"Näetkö nämä lapset? Katso heitä.
He kaikki kuolivat.
Tiedätkö, miksi?
Koska he menivät luokkaretkelle.
Äidit kielsivät, mutta he eivät kuunnelleet.
Katso nyt heitä. Kuolleita.
Tosi kuolleita.
Katso kuolleita kasvoja!
Kuolleita, kuolleita.
Tosi kuolleita.
Kuolleita...
Se kävi kaikkeen. "Äiti, saanko leikkiä puistossa?"
"Näetkö nämä lapset? Katso heitä. Kuolleita! Tiedätkö, miksi?
Koska he menivät puistoon.
He saivat heinänuhan ja kuolivat. Kuolleita!"
Meillä oli luokkaretki Lontoon Toweriin.
Asuimme Lontoon alueella nimeltä Tower Hamlets.
Nimestä voitte päätellä, että se oli hyvin lähellä -
Lontoon Toweria.
Sanoin: "Äiti, katso. Se on tuossa.
Voit pitää minua kädestä, kun astun sinne sisään.
Se on tuossa."
"Näetkö nämä lapset? Katso heitä. Kuolleita!
Tiedätkö, miksi?
Koska he menivät Lontoon Toweriin.
Henrik VIII:n henki mestasi heidät kaikki. Kuolleita!"
Tosi ylisuojeleva.
Ei tajunnut länsimaista kulttuuria.
Äiti ei tajunnut halloweenin käsitettä.
Hän sanoi: "Halloween? Mikä paholaisjuttu se on?
Mikä ihmeen karkki vai kepponen?
Tajusinko oikein? Juoksette pitkin naapurustoa -
yöllä...
piirroshahmoiksi pukeutuneina...
ja hakkaatte ihmisten ovia...
kerjäten.
Ihmiset luulevat, ettei äidillänne ole varaa makeisiin.
Ei karkki-vai-keppostelua.
Saatte kerjätä kotona.
Tulkaa hakkaamaan minun oveani -
makeisia pyytäen.
Sitten sanon: 'Ei, menkää nukkumaan.'"
Karkasin siis kotoa.
Asun nyt Amerikassa.
Amerikka!
Vittu, jee!
Tuon pitäisi olla kansallislaulunne, amerikkalaiset.
Olympialaiset olisivat hauskemmat...
jos urheilijanne voisivat nousta palkintokorokkeelle ja laulaa:
"Amerikka!
Vittu, jee!"
Kuusivuotiaasta asti olen halunnut asua Amerikassa. Tässä syy.
TV-sarjanne ja elokuvanne näkyvät Englannissa.
Amerikkalaisilla lapsilla näytti olevan mahtava elämä!
Teillä oli makeet vaatteet ja siistit pihat,
ja jokainen amerikkalainen lapsi ajeli upealla pyörällä -
rikoksia ratkoen.
Katsoin sitä Englannissa ja sanoin: "Vittu!"
Olen Lontoosta. Kuusivuotiaat sanovat: "Vittu!"
Amerikkalaiset lapset saivat olla etsiviä!
"Haluan mennä Amerikkaan lapsietsiväksi!"
Teillä näytti olevan hauskaa!
Jokaisessa TV-sarjassa lapset sanoivat:
"Mitä tehdään koulun jälkeen?" "En tiedä."
"Mennään rannalle Bradin ja Chadin kanssa."
Sitten te kirmasitte rannalle.
Amerikkalaiset lapset kirmasivat aina!
Tiedättekö, mitä minä tein koulun jälkeen Lontoossa?
"Mike ja John -
löysivät valkoisen koiranpaskan vajan takaa.
Mennään kaikki katsomaan."
Sitten keräännyimme valkoisen koiranpaskan ympärille.
Tökimme sitä tikulla seitsemän tunnin ajan.
Osa teistä näyttää hämmentyneeltä.
Ette tiedä valkoisesta koiranpaskasta. Sitä ei ole Amerikassa. Outoa.
Valkoinen koiranpaska on todellista.
Englannissa 80-luvulla... Googlasin tämän.
Tuolloin ilmeisesti syötimme koirillemme liikaa kalsiumia.
Kun ne paskoivat kadulle,
kuten koirat tekivät vanhoina hyvinä aikoina...
Kun ei tarvinnut noukkia koirankakkaa pussiin -
ja kanniskella lämmintä paskaa seitsemän tunnin ajan.
Kun koirat kakkasivat kadulle, kakka muuttui valkoiseksi -
ja murenevaksi.
Tiedän, koska tökin sitä tikulla seitsemän tunnin ajan.
Jos ette opi muuta tämän illan komediashow'sta,
opitte valkoisesta koiranpaskasta. Googlatkaa se.
Hämmästytte vielä.
Odotin innolla Englannista lähtöä valkoisine koiranpaskoineen.
Teillä näytti menevän fantastisesti.
Kaikissa TV-sarjoissa ja elokuvissa sanottiin:
"Mitä puen ylleni tanssiaisiin?"
Mietin: "Mitkä ihmeen tanssiaiset?
Kuulostaa ihmeelliseltä!
Jokainen amerikkalainen murehtii tanssiaisia koko kouluaikansa.
Ne ovat kaikkien aikojen bileet!
Haluan mennä Amerikkaan ja tanssiaisiin.
Minut haettaisiin limusiinilla,
ja saisin rintakukan.
Sitten tanssisimme koko illan -
ja olisimme tanssiaisten kuningas ja kuningatar."
Jokaisessa elokuvassa noiden tittelien voittaminen on ihmeellistä.
Paitsi elokuvassa Carrie.
Mutta kaikissa muissa...
kuningasparin tittelien voittaminen on upeaa!
Sitten astuisimme voitokkaina -
limusiiniin,
ajaisimme muhinointipaikalle -
ja panisimme limusiinin takapenkillä.
Jokainen elokuva päättyi takapenkille -
kaupunkinäkymällä, ja pari harrasti seksiä.
Sitten elokuva päättyi -
ennen perhesuunnittelukohtausta.
Englannissa ei ollut tanssiaisia vaan tiedättekö, mitä?
Diskoja, joissa joutui puukotetuksi.
Unelmoin siis -
pääsystä Amerikkaan panemaan limusiinin takapenkillä.
Kun vihdoin pääsin Amerikkaan,
te äänestitte Trumpia, ja nyt minut karkotetaan.
Haistakaa vittu, amerikkalaiset!
Sovin neljään kuudesta asiasta, joita Trump vihaa.
Neljä kuudesta.
Musta.
Nainen. Maahanmuuttaja.
Homoseksuaali.
Neljä kuudesta.
Ne kaksi muuta ovat muslimi -
ja nimi Lopez.
Siinä kaikki.
Olin ulkomailla kiertueella ja yritin palata Amerikkaan,
kun Trumpin matkustuskielto alkoi.
Katsoin sitä uutisista koneessa ja mietin: "Paska!
Minua ei päästetä takaisin Amerikkaan!
Olen maahanmuuttaja.
En osaa amerikkalaista aksenttia paskan vertaa!
En ole Idris Elba."
Mietin, että ainoa keino päästä takaisin maahan -
on se,
että vakuutan heidät siitä,
etten ole muslimi.
Kuten me kaikki tiedämme, muslimi on uusi musta.
Siinäpä vasta TV-sarja.
Muslim is the New Black.
Heillä on jo oranssit haalarit.
Ei mikään iso muutos.
Tiedätte, että se on totta.
Mietin koneessa: "Kun laskeudun Amerikkaan,
heidät pitää vakuuttaa siitä, että olen vanha musta."
Kun kone laskeutui JFK:lle, kävelin lentokentän läpi -
rinnat esillä ja kipa päässä.
Se toimi! Pääsin takaisin maahan!
Amerikka!
Vittu, jee!
Asun nyt New Yorkin kaupungissa.
New York City!
Pidän New Yorkista. Olen Lontoosta.
Ne ovat samanlaisia kaupunkeja.
New York on vain isompi,
hullumpi,
saastaisempi versio -
Lontoosta. New York on likainen kaupunki.
Todella likainen.
Se on saastainen,
likainen kaupunki.
Se on törkyinen -
persereikä.
New York on vitun suo!
Oikea likakaivo.
Se on kaatopaikka!
Se on likainen, paskainen kaupunki.
Se on siivoton!
New Yorkissa ei ole kujia.
Joten roskien keräyspäivänä,
joka New Yorkissa on joka vitun päivä,
roskapussit vain heitetään jalkakäytäville.
Kadut ovat roskapussien peitossa.
Se on hirvittävää!
Tiedättekö, miksi?
Minä pelkään. Kun kävelen kotiin yöllä,
en kävele jalkakäytävällä vaan keskellä tietä.
En halua kävellä roskapussien vierestä,
kun ne alkavat rapista...
ja valtava rotta hyppää ulos.
"Miten menee, Idris?"
Se on törkyinen kaupunki!
Ja siellä on kallista!
Tosi kallista.
En tajunnut, kuinka kallista siellä olisi.
Se on törkyinen läävä. Miksi siellä olisi kallista?
Oletin Los Angelesissa olevan kalliimpaa.
Kun tulin Englannista, Los Angeles oli ykkösvalintani.
"En aio toistaa äitini virhettä.
Menen Los Angelesin aurinkoon!"
Teillä on vain yksi vuodenaika. Aurinkoista aurinkoa!
Tulin siis Los Angelesiin.
Oletin täällä olevan tosi kallista.
Mutta niin ei ollutkaan. Elin mukavasti -
täällä.
Asunnossani oli kaksi makuuhuonetta ja kylpyhuonetta.
Kuntosali, vahtimestari -
ja parkkihallissa kaksi autopaikkaa.
Uima-allas katolla,
jolta näki Hollywood-kyltin.
Jokainen Facebook- ja Instagram-kuvani -
kolmen vuoden ajan oli poseeraus altaalla.
En ikinä uinut, koska olen musta, mutta poseerasin helvetisti.
Maksoin siitä 1 700 dollaria kuussa.
Se on melko hyvä hinta Los Angelesissa.
Kun muutin New Yorkiin,
mietin, että se on pelkkä kaatopaikka,
joten rahalle saisi paljon enemmän vastinetta!
New Yorkissa saisin kaksi allasta -
1 700 dollarilla.
En kertonut aiemmin, että kun asuin Los Angelesissa,
tapasin tyttöystäväni.
Hän... Tuo oli hän.
Hän asui New Yorkissa.
Olimme kaukosuhteessa vuoden ajan,
kunnes muutin New Yorkiin.
Hän sanoi: "Hienoa! Voit muuttaa luokseni.
Taloni on Brooklynin Bed-Stuyssa."
Sanoin: "Ei helkkarissa.
Bed-Stuy? En halua asua kuin Jay-Z -
ennen menestystään.
Menen Upper East Sidelle.
Saan asunnon, johon kuuluu kaksi allasta,
1 700 dollarilla."
Hän sanoi: "Niinkö?
Tulen mukaasi katsomaan näitä asuntoja."
Hän kulki mukanani kolmen viikon ajan,
kun tein itsestäni vitun pellen.
Olin myös tosi ylimielinen. Sanoin vain:
"Upper East Side, vain yksi allas.
Kelpaahan se.
Selvä.
Paljonko?"
Tyyppi sanoi:
"12 000 dollaria kuussa."
Sanoin: "Ymmärsitte väärin, herra.
Haluan vain yhden."
Piti alkaa etsiä budjettiini sopivia asuntoja.
Jumalauta!
New Yorkissa ei saa mitään kunnollista 1 700 dollarilla kuussa.
Ellei halua asua 27 muun koomikon kanssa.
Jokainen asunto oli edellistä pahempi. Ihan kamalaa.
Kerran sanoin: "Herra, tiesittekö -
esittelevänne tätä asuntoa tänään?
Suoraan sanoen se näyttää keskeneräiseltä.
Kuin olisimme tulleet rakennustyömaalle.
Naurettavaa!"
Eräs asunto oli niin saastainen,
että torakka esitteli minulle paikkoja.
"Peremmälle.
Tässä on meidän huoneemme."
Kymmenen paskaisen asunnon jälkeen sanoin tyttöystävälleni:
"Kuule, olen rakastunut. Aloitetaan yhteinen -
elämämme Brooklynin Bed-Stuyssa sinun talossasi.
Syteen tai saveen, jumalauta."
Aivan, asun New Yorkissa tyttöystäväni kanssa.
Se keskustelu ei mennyt hyvin, kun piti kertoa äidilleni.
Tulin kaapista hänelle. Se meni huonosti.
Kuten sanoin, hän on kunnianhimoinen.
Hän halusi meille parasta. Minusta piti tulla lääkäri.
Kävi ilmi, etten kestänyt nähdä verta.
Vaihdoin insinööriksi. Äiti sanoi:
"Hyvä. Se on afrikkalaisten ammattien listalla."
Sitten päätin ruveta koomikoksi.
Mietin: "Siitä hän ei tykkää.
Tulen samalla kaapista. Kaksi pahaa yhdellä iskulla."
Äiti sanoi: "Mitä ihmettä?
Tarkoitatko,
että tyttäreni -
on homo klovni?
Näetkö nämä lapset? Katso heitä. He kaikki kuolivat.
Koska heistä tuli homoja klovneja.
Nigeriassa ei ole homoja klovneja. Klovnit ovat karmivia."
Olen siis Amerikassa.
Amerikka!
Vittu, jee!
Pidän maastanne. Olen oppinut teistä paljon.
Olen tarkkaillut teitä. Mitä olen oppinut?
Amerikassa,
kun te lihotte...
teistä tulee ihan vitun läskejä.
Ihan valtavia.
Kuin olisitte piirroshahmoja.
Näin vastikään dokumentin,
jossa eräs tyyppi leikattiin ulos talostaan.
Teistä tulee talosta ulos leikattavan läskejä!
Osa teistä hiljeni.
Mietitte: "Oliko se pientalo vai asunto?"
Se oli talo! Hänen talonsa leikattiin auki!
Jossain kohtaa hän katsoi peiliin ja mietti:
"En ole läski ennen kuin kattoni pitää irrottaa!"
Ihailen sinnikkyyttänne, amerikkalaiset.
Syy ei ole teissä. Katson mainoksianne.
Kaikki mainostaa ruokaa.
Ruokaa!
Eikä hyvää ruokaa vaan paskaa.
Näin äskettäin pizzamainoksen.
Pizza on perinteisesti italialainen ruoka.
Pohja, tomaattia ja vähän juustoa.
Ehkäpä oliivi.
Ei amerikkalainen pizza.
Mainoksessa sanotaan: "Tämä on amerikkalainen pizza, jumalauta!
Ei vain oliiveja vaan naudanlihaa, juustoa, kananlihaa,
paistia, pekonia, naudanlihaa,
juustoa, kananlihaa, paistia,
pekonia, naudanlihaa, juustoa ja kananlihaa!
Ei juustoa vain pizzan päällä -
vaan pizzapohjan sisällä,
jumalauta!
Koska tämä on amerikkalainen pizza, jumalauta!
1,99 dollaria."
Lääkemainosten perusteella -
olette myös melko sairaita.
Vallanpitäjät luovat kuvaa -
mustista miehistä myymässä huumeita kaduilla.
Se on hevonpaskaa.
Lääkeyhtiöt ovat maailman suurimpia huumediilereitä!
Ja se on laillista!
Laillista.
He sanovat vuosikokouksissaan: "Meillä on uusi lääke.
Sille pitää keksiä sopiva sairaus."
Niin sairaudet syntyvät!
Ne mainokset, joita näytetään yöllä,
yrittävät vakuuttaa sairaudesta.
"Koetko,
että silmäsi -
sulkeutuvat yöllä?
Kokeile oksi-moksi-liksi-loksi-trippiä.
Sivuvaikutuksina särky, huimaus, oksennus, ripuli,
miehillä menstruaatio, sekä kuolema."
Miksi ostaa lääke, jonka eräs sivuvaikutus on kuolema?
Lääkkeen sivuvaikutus on pahempi -
kuin lääkkeen hoitama sairaus.
Näin masennuslääkemainoksen,
ja eräs sivuvaikutuksista -
oli itsemurha-ajatukset.
Voi yhtä hyvin säästää rahaa -
ja harkita itsemurhaa ilmaiseksi.
Nämä lääkkeet...
Pahemmat sivuvaikutukset.
Siinä ei ole mitään järkeä. "Vuodan verta -
peräaukostani, totta,
mutta eipähän ole enää varpaankynsisientä."
Tiedän kyllä,
että kuulostan vihaiselta. Syy on tämä.
Englannissa terveydenhoito on ilmaista.
Kaikki maksavat vähän lisäveroa terveydenhoidosta.
Sairaana mennään sairaalaan. Kun pääsee pois,
ei ole menettänyt taloaan. Hienoa!
En tajuakaan, kuinka kallista terveydenhoito on Amerikassa.
Koko juttu on huijausta.
Amerikassa ambulanssin hinta voi olla 1 000 ja 25 000 dollarin väliltä.
Sellainen summa siitä, että ambulanssi vie sairaalaan.
Jos joutuisin onnettomuuteen huomenna,
ja ambulanssi tulisi, sanoisin: "Painu vittuun, ambulanssityyppi.
Häivy ylhäisen pakettiautosi kanssa.
Toinen käteni toimii yhä.
Otan puhelimeni ja kutsun UberXL-auton."
Olette mahtava yleisö! Hyvää yötä ja kiitos!
Tekstitys: Kaisa Innes