EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Og nu på scenen,
Gina Yashere!
SKREVET OG UDFØRT AF GINA YASHERE
INSTRUERET AF TROY MILLER
STANDUPPERNE MED GINA YASHERE
Hvad så, Los Angeles?
Det er godt at være tilbage.
Jeg ved ikke, om I er klar over det, men jeg har boet her.
Jeg boede et par år i L.A.
Jeg boede et stykke tid i Los Angeles. Vild med det, elskede livsstilen. Smuk.
Men jeg måtte afsted.
Jeg er ikke Hollywood.
Se det her. Det...
Det er ikke et Hollywood-look.
Der er to looks for sorte kvinder i Hollywood.
Enten ligner man Halle Berry.
Eller Precious.
Der er ingen...
Der er ikke noget midt imellem.
Jeg blev sendt
til de mest latterlige auditions i Hollywood.
Det her var en audition, jeg blev sendt til. Det er rigtigt.
Det her var navnet på rollen.
Billige ghetto-tøs nummer tre.
Jeg havde én replik. Vil I høre den?
Jah!
"Nigga, det er ikke dit barn!"
Det var...
Jeg sagde til min agent: "Det nægter jeg at sige.
Jeg har integritet, jeg er sort. Jeg gør det ikke."
Men så så jeg pengene.
Så: "Nigga, det er ikke dit barn!"
Tror I jeg rykker op og bliver Billige ghetto-tøs nummer et?
Det er godt at være tilbage.
Jeg ved ikke, om... Nogle af jer ser lidt forvirrede ud.
Vidste I, der er sorte i England?
Vi er overalt.
Du ser forvirret ud. Du kigger op på mig, som om:
"Er det Idris Elba? Hvad sker der?"
Ja. Fra London, England! Født og opvokset der.
Sorte er selvfølgelig ikke indfødte der.
Min mor er fra Nigeria.
Vestafrika.
Nej! Det skal I ikke hylde.
Hun tog fra Nigeria til England.
Hvad helvede tænkte hun på?
Min mor kunne være taget hvor som helst i verden.
Jeg forestiller mig min mor i Nigeria med kortet lagt ud foran sig,
"Hvor skal jeg tage hen?
Ved du hvad?
Jeg er træt af sol.
Jeg vil et sted hen med masser af støvregn...
...og subtil racisme. Det er, hvad jeg vil have, subtilt."
Måske ved I det ikke, amerikanere, men briterne er de bedste til racisme.
De er de bedste!
De er bedre end jer, amerikanere.
De er så gode, man ikke opdager, at man bliver diskrimineret.
De er skide ninja-racister.
Derfor foretrækker jeg god, gammeldags amerikansk racisme.
Jeg siger "Amerika". Det foretrækker jeg.
Det er lige foran dig.
Man ved, hvor man står med amerikansk racisme.
I har endda lavet film, der viser mig, hvor jeg er velkommen,
og hvor jeg ikke er.
Jeg ved for eksempel, at jeg aldrig skal til Mississippi.
Jeg har set filmene!
Men, når det er sagt...
...min manager har for nylig skrevet shows i min kalender
i Birmingham, Alabama.
Præcis!
Jeg så det i kalenderen, og tænkte:
"Pis, nej!"
Men så så jeg pengene.
Og sagde: "Vi skal ikke dømme så hurtigt.
Vi bør give folk en chance."
Så jeg tog til Birmingham, Alabama, folkens.
Det var okay, jeg havde det fint.
Jeg oplevede sydens gæstfrihed, showene var gode,
og jeg fik et meget godt hotel.
Rigtigt godt. Jeg var meget overrasket. Lad mig fortælle jer hvorfor.
Jeg er fra England. Jeg kender kun Alabama fra film,
så jeg forventede ikke et godt hotel.
Jeg regnede med at skulle bo i et skur,
i en sump...
...ledet af en fyr i overalls,
som ville kalde mig "boy". Det regnede jeg med.
Hotellet overraskede mig. Jeg tænkte:
"Det er skønt. Meget civiliseret.
Det er vidunderligt."
Jeg behandlede praktisk talt Alabama, som hvide behandler Afrika,
første gang, de er der.
I ved, hvide folk. I kommer til Afrika for første gang...
"De har biler og sko og alt muligt."
Sådan var jeg i Alabama.
"De har elektricitet og tænder..."
Mange sorte i Alabama.
Det chokerede mig: "En masse sorte mennesker."
Jeg stod af flyet, så sorte og løb hen til dem, sådan var jeg.
"I ved godt, I kan tage herfra, ikke?
I behøver ikke gå under jorden. I kan bare køre."
Jeg lærer meget.
Så født og opvokset i London, England.
Min mor emigrerede fra Nigeria til England,
fik os allesammen i England.
Hun var overbeskyttende. Ambitiøs på vores vegne.
Når man får sine børn i et andet land, vil man dem det bedste.
Hun var bange for, hvad der kunne ske.
Hun var overdrevet, vanvittigt overbeskyttende.
Lad mig give et eksempel. Det her er virkelig sandt.
Min mor
holdt scrapbog
over bus- og togulykker.
Det gentager jeg. En scrapbog over bus- og togulykker.
Når der var en ulykke, klippede hun historien ud af avisen,
så satte hun den i en speciel bog, og brugte den bog
til at afskrække os fra at tage steder hen.
Hun brugte den hele tiden: "Mor, må jeg komme med på skoleudflugt?" Og hende:
"Kan du se de børn? Kig på dem.
De er døde.
Ved du, hvorfor de er døde?
Fordi de ville på skoleudflugt.
Deres mor sagde: 'Lad være at tage afsted.' De lyttede ikke.
Se dem nu. Døde!
Dødere end død. Super-døde.
Se deres døde ansigter. Døde!
Dødere end død. Døde.
Dødere end død. Super-døde.
Dødere end død, døde.
Døde."
Hun brugte den bog til alt: "Må jeg lege i parken?"
"Kan du se de børn?" Kig på dem. Døde! Ved du, hvorfor de er døde?
Fordi de legede i parken.
De fik alle høfeber og døde. Døde!
Vi skulle engang til Tower of London med skolen.
Vi boede i Tower Hamlets.
I kan nok høre på navnet,
det var tæt på Tower of London.
Jeg sagde: "Se, mor. Det er der.
Du kan holde min hånd hjemmefra, mens jeg går ind.
Det er der."
"Kan du se de børn? Døde! Kig på dem. Døde!
Hvorfor er de døde?
Fordi de tog til Tower of London.
De blev halshugget af Henrik VIII's spøgelse. Døde!
Super-overbeskyttende.
Hun forstod ikke meget af vestlig kultur.
Min mor forstod ikke Halloween.
"Halloween? Hvad er det for en djævelsk opfindelse?
Hvad er slik eller ballade?
I løber altså rundt i kvarteret
om aftenen
klædt ud som en tegneseriefigur
og hamrer på folks døre for
at tigge.
Folk tror, jeres mor ikke har råd til slik.
Glem alt om slik eller ballade.
Det kan du gøre herhjemme.
Du kan banke på min dør
og bede om slik.
Og så siger jeg 'Nej. Gå i seng.'"
Så jeg stak af.
Nu bor jeg i Amerika.
Amerika!
Pis, jah!
Det burde være jeres nationalsang, amerikanere.
Olympiaderne ville være så meget sjovere,
hvis jeres atleter kunne være gået op på podiet og bare synge:
"Amerika!
Pis, jah!"
Jeg har villet bo i Amerika, siden jeg var seks.
Vi har alle jeres serier og film i England,
og det så ud, som om amerikanske børn havde et skønt liv.
Det fedeste tøj, fejlfrie græsplæner,
og alle børnene kørte rundt på fede cykler
og løste kriminalitet.
Jeg så det i England og tænkte: "Fuck!"
Jeg er fra London, sådan taler seksårige: "Fuck!"
Amerikanske børn kunne være detektiver.
"Jeg vil til Amerika og være børnedetektiv."
Det så ud, som om I morede jer.
I alle serier, jeg så, var der børn:
"Hvad skal vi lave efter skole?" "Det ved jeg ikke."
"Lad os tage på stranden og hænge ud med Brad og Chad."
Så ville I slentre ned til stranden.
Amerikanske børn fjollede altid.
Ved I, hvad jeg lavede efter skole i London?
Det var: "Mike og John
har fundet en hvid hundelort bag skuret.
Lad os alle gå hen og kigge på den."
Så samledes vi omkring den hvide hundelort.
Og så stak vi i den med en pind i syv timer.
Nogle af jer ser lidt forvirrede ud.
I ved ikke, hvad en hvid hundelort er. Det findes ikke i Amerika. Mærkeligt.
Hvid hundelort er virkelig en ting.
I England i 80'erne, jeg har googlet det pis. I England
gav vi i 80'erne vores hunde for meget calcium.
Så, når de sked på gaden,
som hunde gjorde i de gode gamle dage,
dengang man ikke skulle putte sin hunds lort i en pose
og bære rundt på varm lort i syv timer.
Så, når hunde lavede på gaden, var deres afføring hvid
med en sprød tekstur.
Det ved jeg, fordi jeg brugte syv timer på at stikke i en.
Hør, hvis I ikke har lært andet i aften,
har I lært om hvid hundelort. Google det.
I bliver overraskede.
Jeg ville bare forlade England, lade hvid hundelort være fortid,
for det så ud, som om I havde det fantastisk.
I alle serier og film, var der børn, der sagde:
"Åh gud, hvad skal jeg tage på til skoleballet?"
Og jeg tænkte: "Hvad er det for et 'bal', de snakker om?"
Det lyder fantastisk.
Alle børn i Amerika bruger skoletiden på at bekymre sig om skoleballet,
det må være verdens bedste fest.
Jeg vil til Amerika. Jeg vil til skolebal.
Jeg vil hentes i limousine
og få en brystbuket,
jeg vil køres til ballet og danse hele aftenen,
og så bliver vi ballets konge og dronning."
For i filmene er det fantastisk at blive konge og dronning.
Bortset fra i Carrie.
Men i alle andre film
er det fantastisk at blive konge og dronning.
Vi forlader ballet i triumf,
vi sætter os i limoen,
vi kører til Kysse-stoppet
og knalder på bagsædet.
Alle film endte med at parret
havde sex på bagsædet med udsigt over byen.
Filmen sluttede
før scenen på seksualklinikken.
Vi havde ikke skolebal i England. Ved I, hvad vi havde?
Vi havde diskoteker, hvor unger blev stukket ned. Det havde vi.
Derfor var det min drøm
at knalde på bagsædet af en limo.
Og jeg kom endelig til Amerika.
Så stemte I på Trump, og nu bliver jeg deporteret.
Fuck jer, amerikanere!
Ved I, at jeg er fire ud af seks ting, Trump hader.
Fire ud af seks.
Sort.
Kvinde. Immigrant.
Lesbisk.
Fire ud af seks.
De eneste to, jeg ikke er, er muslim,
og jeg hedder ikke Lopez.
Det er det hele.
Jeg var udenlands på turné og prøvede at komme tilbage,
da Trumps rejseforbud blev gældende.
Jeg sidder på flyet og ser det i nyhederne: "Pis!
Jeg får ikke lov til at komme ind igen.
Jeg er immigrant,
og jeg kan overhovedet ikke lave en amerikansk accent.
Jeg er ikke Idris Elba."
Jeg tænkte: "Den eneste måde, jeg kan komme ind i igen på,
når vi lander, er
at sikre, at de ved,
at jeg ikke er muslim."
For, som vi alle ved er muslimer det nye sort.
Der har vi titlen på en ny serie.
Muslim er det nye sort.
De har allerede de orange dragter.
Ikke et stort spring.
I ved, det er sandt.
Så på flyet tænkte jeg: "Okay, når jeg lander i Amerika,
skal de vide, jeg er blandt det gamle sorte."
Da flyet landede i JFK, gik jeg gennem lufthavnen
med brysterne ude og en jarmulke.
Det virkede. Jeg kom ind i Amerika igen.
Amerika!
Pis, jah!
Nu bor jeg i New York City.
New York City!
Jeg kan lide New York. Er fra London.
London og New York har meget tilfælles.
New York er bare en større,
mere vanvittig
og beskidt
version af London, for New York er beskidt.
Det er en meget beskidt by.
Det er en beskidt,
snavset by.
Det er en beskidt, snavset
lorteby.
New York er en skide sump.
En by af skrald.
Den er et hul.
En beskidt lorteby.
Den er snavset.
Der er ingen gyder i New York.
I New York ved affaldsindsamling,
som er hver forbandede dag i New York,
kaster man skraldet ud på fortovet. Poser med skrald.
De kaster det bare. Gaderne er fyldt med skrald.
Frygtindgydende.
Hør her.
Jeg er bange, når jeg går hjem om aftenen.
Jeg går ikke på fortovet, jeg går midt på gaden.
Jeg vil ikke gå... man går ved skraldeposerne.
Så begynder de at rasle
og en kæmperotte kommer ud.
"Hvad så, Idris?"
En beskidt by.
Og meget dyr.
Meget dyr.
Jeg vidste ikke, det var så dyrt, for jeg tænker:
"Det er en lorteby. Hvorfor er den så dyr?"
Jeg regnede med, at Los Angeles var dyrere,
Los Angeles var mit første valg, da jeg kom fra England.
"Jeg begår ikke samme fejl som min mor.
Jeg tager til L.A. Jeg vil have sol."
I har kun en årstid. Solskin. Sol!
Så jeg tænkte: "Jeg skal til L.A.!"
Jeg regnede med, det ville være meget dyrt.
Men det var det ikke. Jeg havde et godt liv.
Mens jeg var her.
Jeg havde en to-værelseslejlighed med to toiletter,
træningscenter, portner,
undergrundsparkering til to biler.
Tagpool
med udsigt over Hollywood-skiltet.
Ja, alle billeder på Facebook og Instagram
var i tre år kun mig ved poolen.
Jeg gik aldrig i, for jeg er sort. Men jeg lavede opslag, helt vildt.
Jeg betalte 1,700 dollars om måneden.
Som er en rimelig pris i L.A.
Da jeg flyttede til New York,
tænkte jeg: "New York er et hul.
Jeg burde få meget mere for penge der.
I New York får jeg en lejlighed med to pools
for 1,700 dollars."
Det jeg ikke har fortalt er, at da jeg boede i L.A.,
jeg mødte min kæreste i L.A.
Hun...Det er hende.
Hun boede i New York.
Vi havde et langdistanceforhold et år,
og så flyttede jeg til New York.
Hun sagde: "Fedt! Du kan flytte ind hos mig.
Jeg har et hus i Brooklyn, Bed-Stuy."
Jeg sagde: "Nej for fanden.
Bed-Stuy? Jeg vil ikke bo, hvor Jay-Z boede,
da han ikke havde succes.
Jeg skal til Upper East Side.
Jeg skal have en lejlighed med to pools
for 1,700 dollars."
Hun sagde: "Ah, virkelig?
Jeg vil med, når du skal se de lejligheder."
Hun var rundt med mig i tre uger,
og så mig gøre mig selv til grin.
Og jeg var så arrogant. Jeg gik bare ind:
"Upper East Side? Kun én pool?
Det er passende.
Okay.
Hvor meget?
Og fyren svarede:
"12,000 om måneden."
Jeg sagde: "Du har misforstået mig.
Jeg skal kun bruge en."
Så gik jeg i gang med at lede efter lejligheder til mit budget.
Hold da kæft!
Man får ikke noget anstændigt for 1,700 dollars i New York.
Medmindre man vil bo sammen med 27 andre komikere.
Alt jeg så var værre end det forrige, og det vil sige frygteligt.
I en lejlighed spurgte jeg: "Vidste du,
du skulle fremvise lejligheden i dag?
For den ser ærlig talt ikke færdig ud.
Det ligner en byggeplads.
Det her er latterligt."
En lejlighed var så beskidt,
at kakerlakker åbnede og viste mig rundt,
"Kom endelig ind.
Det her er vores værelse, og..."
Efter at have set ti dårlige lejligheder, sagde jeg til min kæreste:
"Jeg er forelsket, og jeg synes, vi skal starte et liv sammen
i Brooklyn, Bed-Stuy hos dig.
Det bliver Bed-Stuy for fanden."
Så, ja. Jeg bor i New York med min kæreste.
Det gik ikke så godt, da jeg skulle fortælle det til min mor.
Jeg tog hjem til min mor, ikke nogen god snak.
For hun er som sagt meget ambitiøs.
Hun ville os det bedste, så jeg skulle være læge.
Men jeg fandt ud af, jeg ikke kan klare at se blod.
Så skulle jeg være ingeniør.
"Det er i orden. Det er på listen over afrikanske jobs."
Så besluttede jeg at blive komiker.
Jeg tænkte: "Hun vil ikke kunne lide det.
Jeg kan lige så godt få det hele ud med det samme."
Min mor sagde: "Hvad er det, du siger?"
Siger du,
at min datter
er en lesbisk klovn.
Kan du se de børn? Kig på dem. De er døde!
Fordi de blev lesbiske klovne.
Der er ingen lesbiske klovne i Nigeria. Klovne er uhyggelige."
Så jeg er i Amerika.
Amerika!
Pis, jah!
Jeg kan lide det. Jeg har lært ting om jer.
Jeg har undersøgt jer. Hvad har jeg lært?
At, i Amerika,
når I bliver fede,
bliver i virkelig fede.
Enorme.
Som i tegneserierne.
Jeg så en dokumentar den anden dag,
hvor en mand skulle skæres ud af sit hjem.
I bliver så fede, at I skal skæres ud.
Nogle af jer er blevet meget stille.
I tænker: "Var det en bungalow? Var det en lejlighed?"
Det var et hus. De måtte skære hans hus op.
På et tidspunkt har han kigget sig i spejlet og tænkt:
"Jeg er ikke fed, før taget skal af for at få mig ud."
Jeg beundrer jeres vedholdenhed.
Det er ikke jeres skyld. Jeg ser jeres reklamer.
De handler alle om mad.
Mad!
Ikke god mad, det er lortemad.
Jeg så en reklame for pizza den anden dag.
Pizza er en italiensk ret.
Tynd skorpe, tomater, lidt ost.
Måske en oliven.
Ikke som den amerikanske pizza.
"Det her er en rigtig amerikansk pizza!
Ikke kun med oliven, men også oksekød ost og kylling,
steak og bacon, oksekød,
og ost og kylling og steak
og bacon og oksekød og ost og kylling.
Vi har ikke kun ost på pizzaen,
vi har fandme ost i skorpen
på den forbandede pizza.
For det her er fandme en amerikansk pizza.
1,99 dollars."
At dømme ud fra de mange reklamer for medicin
er I også ret syge.
Autoriteterne er vilde med at vise billeder
af sorte mænd, der sælger stoffer på et gadehjørne.
Det er en latterlig myte.
Medicinalindustrien er den største forhandler af stoffer på kloden.
Og de gør det lovligt.
Lovligt.
De holder nok et møde pr. år: "Godt, vi har denne her medicin.
Vi har brug for en sygdom til den."
Og sådan bliver sygdomme til, venner.
Ser I reklamerne midt om natten?
For at overbevise om, du er syg.
"Oplever du,
at dine øjne
lukker i om natten?
Så skal du have Oxy-moxy-lixy-loxy-loxy-lixy.
Bivirkningerne kan være hovedpine, svimmelhed, kvalme, diarré,
menstruation hos mænd og død.
Hvorfor købe en medicin, man kan dø af?
Man køber medicin med værre bivirkninger
end den sygdom, man vil af med.
Jeg så en reklame for antidepressiva,
og en af bivirkningerne
var selvmordstanker.
Man kan lige så godt spare sine penge
og begå selvmord uden at betale for det.
Man køber medicin...
Værre bivirkninger.
Det giver ingen mening.
"Jeg bløder ud af anus,
men nu har jeg ikke neglesvamp."
Jeg lyder gal, jeg ved det godt.
Jeg lyder gal. Lad mig forklare. Jeg er fra England.
Vi har gratis sundhedspleje. Gratis!
Alle betaler lidt ekstra i skat, alle får sundhedspleje.
Bliver man syg, tager man på hospitalet. Man kommer ud,
man har stadig et hjem. Fantastisk.
Jeg fatter ikke, hvor dyr sundhedspleje er i Amerika.
Det er et svindelnummer.
En ambulanceservice koster mellem 1,000 og 25,000 dollars.
For at få en ambulance til at køre dig på hospitalet.
Hvis jeg kom ud for et uheld i morgen,
og der kom en ambulance, ville jeg sige: "Kom væk herfra, ambulancemand.
Kom væk herfra med din frelste vogn.
Jeg har stadig en arm, der fungerer.
Jeg tager min telefon og ringer efter en UberXL."
I er fantastiske. God aften. Tak!
Undertekster af: Lill Maxen