BASERAT PÅ EN SANN HISTORIA
Strax söder om polcirkeln vid världens kant
finns en övergiven plats med stor skönhet.
När utomstående kom till denna plats
fann de ett grymt och oförlåtande land.
De kom i jakt på guld. För att finna rikedomar.
Många lämnade landet med krossade drömmar.
Men några få med starka hjärtan och järnviljor...
lärde sig de gamla levnadssätten.
Hundspann var en del av livet.
Vi förlitade oss på hundarna och hundarna förlitade sig på oss.
Kom igen, pojkar!
Håll linjen, Togo!
1917 var det sista året för Alaskas stora hundspannslopp.
Hans tredje seger i rad i Alaskas hundspannslopp.
Ingen är snabbare än Leonhard Seppala.
- Bra tävlat, Gunnar. - Bra vunnet.
- Du gjorde det igen. - Togo är snabb.
Seppala sökte sig till Nome för att finna guld.
Men det var naturens anda som han blev ett med.
Under våren och sommaren jagade och fiskade vi
för att överleva den hårda vintern.
Vi livnärde oss av jorden.
Vi förlitade oss på djuren.
Mitt folk tror att alla levande ting har en ande.
När man ska ta ett liv måste man först hedra anden.
Och tacka dem för deras uppoffrande.
Seppala fann aldrig något guld.
Men han fann ett levnadssätt hos min stam...
och blev en av oss.
Jag är gravid.
Vad?
Du är gravid.
Vad vill du döpa henne om det blir en flicka?
- Sigrid. - Sigrid.
Och om det är en pojke?
Det är inte en pojke.
Mina fötter dansar tack vare dig.
Du är himlen. Min andes guide.
Vi tror på Anguta. Hälften varg, hälften björn.
En varelse som leder själen till den sista vilan.
Kiana!
Hjälp!
Vad hände? Är hon sjuk?
- Sepp. - Hur mår hon?
- Hon har inte mycket tid kvar. - Å nej...
Min kära. Jag är här.
Förlåt att jag inte kom snabbare.
Du klarar dig galant.
Kan du öppna ögonen?
Jag vet att du klarar det.
Öppna bara ögonen.
Där är du. Där är du.
Ta hand om henne.
Lämna mig inte.
Influensaepidemin 1918 utplånade nästan hälften av mitt folk.
Seppala begav sig av för att dräpa Anguta.
Anden som kom för att hämta mitt folk.
Fan ta dig! Fan ta dig!
Han dödade björnen, men hittade aldrig vargen.
Han var övertygad att vargen kunde återvända.
Duktig pojke.
Sätt fart, Togo.
Nummer 12. Sista vagnen, grabbar.
Bemanna kranen.
Repet.
Samling utanför.
Stäng luckan.
Kom nu.
Jag tror att ni alla vet att ådern är tömd.
Hon producerar inte tillräckligt för att bekosta driften.
Jag lovar er alla
att jag ska göra mitt bästa för att finna nya arbeten åt er.
Gruvan i Yukon är i full gång hela vintern
och förmannen har sagt att han kan anställa de flesta av er.
Gruvan i Yukon ligger 150 mil härifrån, George.
Jag vet. Det är långt hemifrån, Gunnar.
Men om du vill arbeta...
så finns det inget annat.
Jag reser.
Jag med.
Charlie.
Behåll tron.
Tack. Lycka till.
Det blir en lång vinter.
Jag har en julbonus till dig.
- Vi ses i kyrkan. - Tack, George.
Tack detsamma, Sepp.
Vad önskar du dig av jultomten i år?
Jag skulle älska en klänning.
- Vilken slags klänning? - En sån som Constance har.
Vi får hälsa jultomten det.
Hur var min mamma?
Hon var den snällaste kvinnan som jag någonsin träffat.
Hon var stark. Riktigt stark.
Precis som någon annan jag känner.
Hon hade varit stolt över dig.
Kom igen.
Vad duktigt, Sigrid.
Din pappa hämtar dig hemma hos Constance, okej?
Och Sigrid Seppala vinner tävlingen!
Kom igen!
Togo! Togo! Jag har saknat dig!
Får jag ingen kram, Sig?
Jag har lärt mig av dig, pappa. Hundarna först.
- Tack för att du tog hand om Sigrid. - Det var ingen fara alls.
- Hon är ett vackert barn. - Ja.
Det vore kul om Sigrid kunde komma på julbönen.
Alla barnen ska stå längst fram och sjunga.
Snälla, pappa, kan vi gå till kyrkan?
- Snälla. - Vi får se.
Jag måste till sjukhuset.
Årets sista last med medicinska förnödenheter kom precis in.
Dr Welch kommer att behöva hjälp att gå igenom allting.
- Hej då, Sigrid. - Hej då, Constance. Tack.
Det var så lite, sötnos.
Hej då, Leonhard.
- Tack. - Ingen fara.
- Kom nu, Sig. - Okej, pappa.
Kom igen. Hoppa upp.
- Det är det sista. - Är du säker?
- Det är hela lasten. - Vi verkar sakna en del saker.
Men ge dig av du. Du måste hjälpa barnen med julbönen.
Tack, fader. Vi ses där.
- God jul, fader. - God jul.
God kväll. Får jag be alla att ställa sig för bönen.
Älskade Far. Vi är samlade här idag för att minnas Jesu födelse.
Att ta del av änglarnas kör, herdarnas glädje
och dyrka de vise männen.
Må julens gryning skänka glädje
och skymningen föra oss till sängs med tacksamma tankar.
Med förlåtelse och förlåtna. I Jesu namn vi ber.
- God jul, Leonhard. Glad att du kom. - Tack.
Pappa! Jag fick en julklapp av Constance.
Jag ser det. Det var snällt av henne.
Tack för att du tog med Sigrid ikväll.
Tack för att du är så snäll mot Sigrid.
- God jul. - God jul.
- Kom nu, så går vi hem. - Okej, pappa.
Efter er.
Kom nu.
En klänning! Hon gav mig en klänning!
Jag sa till henne att jag önskade mig en klänning i julklapp!
Vad snällt av henne. Ät din middag nu.
Är du inte hungrig, pappa?
Nej.
Ät upp. Ät din middag.
Saknar du mamma?
Ja. Varenda dag.
Constance skulle bli en bra mamma.
Vi säger inte sånt i det här huset. Förstår du mig?
Jag vill aldrig höra dig säga något sådant igen.
Du har en mamma.
Gå och lägg dig.
God jul.
Du kanske kan pigga upp honom.
Vad?
Hon gör det.
Den skänker tur till loppet.
God jul.
Hoppas att alla har en sund och glädjefylld helgtid.
Och det här kom precis in.
Vi har fått in en rapport att jultomtens släde har synts ovan USA.
Dags att lägga er, pojkar och flickor, för jultomten är på väg.
Pappa. Jag kan inte somna.
Kom hit.
Detta har varit Harry Davenport. God jul allesammans.
- God jul. - God jul.
Kan du öppna munnen, Alice?
- Gapa större. - Dr Welch ska hjälpa dig att må bättre.
Du har varit en duktig patient, Alice.
Jultomten har faktiskt berättat att ditt namn står längst upp på hans snäll-lista.
Så han bad mig att ge dig denna.
Vad är det med henne?
Jag ska förbi sjukhuset och hämta medicin.
- Jag är strax tillbaka. Hon klarar sig. - Tack.
MOTGIFT
- Hon har gått bort. - Jag beklagar.
Får jag se henne?
Vi beklagar sorgen.
Jag kommer återvända.
- Vad dödade flickan? - Hon dog av difteri.
Det är en bakteriesjukdom som angriper andningssystemet.
Det blockerar luftvägarna och patienten kvävs.
- Är du säker att det är difteri? - Ja, jag är säker.
- Har vi inget botemedel? - Jo, men den har gått ut.
Vad gör vi?
Alla barn med symptom måste omedelbart till sjukhuset
och jag undersöker Marys klasskamrater.
George, vi har fått ett problem.
En inuitflicka dog av difteri. Förmodligen är flera i Sandspit smittade.
Difteri?
Det är oerhört smittsamt och jag har inget motgift att behandla sjukdomen med.
Jag beställde mer, men det saknades i den förra lasten av förnödenheter.
- Finns det inget annat botemedel? - Nej, och vi vet hur illa det kan bli.
Det kan bli mycket illa, ännu värre om vi inte får hit motgift snabbt.
Curtis, säg bara vad du behöver av mig.
Vi behöver hjälp.
- Kan vi skicka ett telegram? - Absolut, George.
Guvernör? Vi har fått ett brådskande telegram från borgmästaren i Nome.
- Från vem? - Från Nome. Det är brådskande.
Läs upp det.
Ett utbrott av difteri är nästan oundvikligt här.
Jag behöver omedelbart motgift.
Herregud, Nome... Jag hade glömt dem. Vi har inte hört något på flera år.
Vad ska vi göra?
Ring varenda sjukhus längs kusten från Seattle till San Francisco
och be dem skicka allt motgift som de kan undvara.
Okej, men hur ska vi transportera det dit? Hamnarna har frusit.
Och järnvägen slutar minst 100 mil från Nome.
Få bara fram motgiftet.
Som du vill.
Tack för att ni kom. Dr Welch har viktiga nyheter som påverkar oss alla.
En ung flicka har dött av difteri, en mycket farlig och smittsam sjukdom.
Den kommer förmodligen att spridas snabbt genom staden.
Om några av era barn har ont i halsen eller feber
eller några förkylningssymptom, så måste de omedelbart till sjukhuset.
Är det bara barnen eller kan vuxna också drabbas?
Barnen är utsatta för högre risk då deras immunsystem inte är lika starka,
men vuxna kan bära på sjukdomen utan att vara medvetna om det.
Så jag vill att alla stannar i hemmen.
Vad ska vi göra? Hur behandlar vi det?
Det finns ett motgift, men tyvärr så har vi inte det här.
Lugna ner er. Tystnad. Vi har kontaktat guvernören...
Varför har vi inget motgift?
Och han skickar medicinen snarast möjligt.
Jag försäkrar er om att vi gör allt vi kan, så lyssna på doktorn.
Alla måste behålla lugnet och stanna hemma.
Vi ska göra allt i vår makt för att få hit motgiftet.
Stanna i era hem. Sjukdomen sprids inte om ni stannar hemma.
Det ber jag er. Vi ska få hit motgiftet.
KRIS I NOME KARANTÄN BEORDRAD
Vi borde ha tillräckligt med motgift mot slutet av veckan.
Det sista vi behöver är dålig press.
Så jag hoppas att du kan hjälpa oss.
Jag hoppades att du skulle inse att Alaska måste ta steget till modern tid.
Vad menar du med det?
Jag talar om flygplan. Vi kan frakta serumet till Nome på två dygn.
Har det något att göra med att du är delägare i ett flygbolag?
Jag ser inte hur det är relevant här.
Du har ett problem. Jag erbjuder en lösning.
Låga temperaturer och arktiska vindar är inte bra för dina flygande maskiner.
- William, det här är Alaska. - Det är vår chans, guvernör.
Du har varken flygplan eller pilot.
Att flyga under vinterförhållanden? Jag har redan undersökt det.
Jag vet. Du ringde Washington och de ignorerade dig igen.
De ignorerade mig inte.
Jag kan få fram ett flygplan och en pilot till morgonen.
Om flygplanet störtar med serumet ombord så kan vi inte hjälpa någon.
Flygplanet klarar det och jag garanterar förstasidan på min tidning.
Är du inte trött på att lyssna på sydstaterna?
Jösses, vad har det med saken att göra?
Jag gör dig till hjälte. Det kan t.o.m. leda till att du blir omvald.
Det sätter dig på kartan.
Jag tolkar tystnaden som ett ja.
Jag vill se en testflygning först. Om du bevisar att du kan få ett flygplan
att flyga hela sträckan, så ska jag fundera på att flyga serumet dit.
Du är en vis man, guvernör.
Vi har fått ett telegram från guvernören.
De hittade antiserum i Anchorage och tänker frakta hit det med flygplan.
Det kan vara här om ett par dagar.
Vi är live om fem, fyra, tre, två...
God dag, gott folk. Detta är Harry Davenport.
Vi ser en strimma av hopp för Nome då en läkare i Anchorage
har fått tag på 300 000 doser av difterimedicin,
tillräckligt för att besegra epidemin.
Guvernör Bone hoppades leverera serumet via flygplan,
men testflygningen tidigare idag visade att metoden var opålitlig.
Avskurna från både land och hav,
och den bevingade nådens ängel står parkerad på landningsbanan.
Hur ska de få medicinen som de så illa behöver?
Nome behöver våra böner.
Detta har varit Harry Davenport.
Vi kan inte vänta. Om vi inte får serumet, så kommer det gå riktigt illa.
- Hur mycket tid har vi? - Om två veckor är hundratals smittade.
Staden kommer att krossas.
Sjukdomen har dödlig utgång för barn.
Pappa, vad kommer att hända med oss?
Då får vi hämta medicinen.
Inget kommer att hända med oss.
Mina herrar, det är dags att sluta prata och övergå till handling.
Vi måste hämta serumet själva.
Hur ska vi få hit medicinen?
Havet är fruset. Skeppen kan inte gå i hamn.
- Hundarna får transportera det. - Hundspann? Du måste skämta.
Hej. Kom in från kylan.
George och min far håller ett möte på saloonen.
De diskuterar hur vi ska få hit serumet. George bad mig att hämta dig.
Det är inget skämt, herr Wells.
Jag förlitar mig hellre på en man med bra hundar
än någon jäkla flygmaskin som inte ens kan lyfta.
Det är möjligt. Järnvägen är fortfarande öppen.
Vi tar brevvägen. Tågen går hela vägen till Nenana.
En hundförare klarar inte hela resan. Det är över 100 mil.
Inte en hundförare, utan flera.
Vi stationerar män vid varje viloplats härifrån till Nenana.
George har rätt. Det är riskfyllt, men också vårt bästa alternativ.
Vi känner dessa män. Vi vet vad de är kapabla till.
- Kan du ta hand om Sigrid? - Självklart.
Jag är strax tillbaka.
Jag har tre barn, men är det här verkligen det bästa alternativet?
Vi kan vänta en vecka och se om ovädret lättar.
När vädret är bättre kan flygplanet lyfta.
Ditt barn är nio månader, Elliot.
Vill du verkligen ta risken? Vi har ont om tid.
Tänk om hundspannet inte klarar sig över bergen och serumet går förlorat.
Vi måste försöka. Varje dag som dröjer kommer att leda till att barn dör.
Jag tänker inte låta det ske. Jag röstar för.
Inga fler invändningar? Bra. Då sätter vi igång.
Idag genomfördes ett andra försök att frakta serumet via flygplan.
Flygplanet drabbades av mekaniska problem och tvingades vända kort efter avgång.
Fängslade av isen vid världens ände.
Nu är det upp till de tappra hundförarna och de modiga hundarna.
Någon måste möta dem halvvägs. 50 mil.
- Jag gör det. - Sepp...
Till och med du har sagt att Nortonsundet och bergen inte är öppna i oväder.
Hur ska du klara det mitt i en storm?
Jag kan inte förlora Sigrid.
Nortonsundet har dödat många män.
Men vi behöver serumet nu.
De förväntar temperaturer på -40 i morgon.
Dessutom kommer en snöstorm norrifrån.
Medan en arktisk storm blåser västerut utsätts hundförarna
för temperaturer under -50 och orkanvindar.
Tål serumet förhållandena?
Motgiftet får inte vara fruset för länge,
men om det värmdes upp vid varje viloplats och packades med försiktighet
så bör det överleva resan.
Någon måste ta hand om Sigrid.
Jag tar hand om henne tills det här är över.
Tack, George.
Jag ser till att Togo är redo.
Gunnar, ta mina hundar och förbered ett andra hundspann om vädret blir värre.
Balto är mogen att leda ett spann.
Jag ordnar det.
Vem ska ta hand om den första sträckan från Nenana?
Wild Bill Shannon.
Tack för att du vaktade henne.
Det var så lite.
Jag träffade George, din far och Gunnar.
Vi kom fram till en plan.
20 hundspann ska täcka resan längs brevvägen.
Det är över 100 mil.
Togo och jag ger oss av i övermorgon.
Klarar ni det?
Ja.
Vi ska ta hit medicinen.
Jag...
Jag fruktar...
att Sigrid ska smittas.
Om den dagen kommer ska jag ta hand om henne som hon vore mitt eget barn.
Men det slutar inte så.
Hon älskar dig.
Hon pratar om dig jämt och ständigt.
Var försiktig.
Jag ska det.
Constance, kan du ta temperaturen på patienterna?
- Alla över 38 grader är första prioritet. - Självklart.
Hej, Akina. Vi kan inte behandla dig hemma hos er,
så du får bo hos mig under några dagar, okej?
- Så säg hej då till dina föräldrar. - Vi älskar dig jättemycket.
Duktig flicka. Kom.
Jag älskar dig. Allt kommer att bli bra.
Jag tar hand om henne.
- Jag kommer att sakna dig, pappa. - Jag kommer att sakna dig med.
Ta hand om min pappa, okej?
Lämna mig inte.
Jag väntar på dig när du har frisknat till.
Vi tar hand om henne. Följ med mig.
Jag är rädd.
Jag lovar, älskling.
Vi kommer att ta god hand om dig.
Hej, George.
Serumet är ombord på tåget mot Nenana.
Bra. Vädret verkar stabilt.
För stunden. Jag kollade upp väderleksrapporten.
- Det bådar inte gott. - Togo klarar det. Hundarna lyder honom.
Jag vet hur du känner för din hund,
men precis som många andra av oss, så börjar han att bli gammal.
Du kanske borde använda en annan ledarhund.
Dessa temperaturer fryser lungorna. Du är medveten om det.
George, jag ger mig inte av utan honom.
Hur gammal är Togo? 11? 12?
Ja, han är 12 och den bästa ledarhunden jag har.
Han följer med mig.
Vad handlar det här om, George?
- Vi behöver serumet, eller hur? - Ja, det gör vi.
Jag klarar av det.
Jag vet, men om något händer, gräv ett hål och stanna där.
Det ska jag. Se bara till att det finns utvilade hundar på viloplatserna.
- Jag tar hand om det. - Tack för att du tar hand om Sigrid.
- Du är i våra böner. - Tack, George.
Temperaturen sjunker under 40 minusgrader.
Du borde kanske vänta till morgonen.
Nej, tack.
Känner du till regeln om 40?
Nej. Det vågar jag inte påstå.
Man låter inte hundarna dra spann om det är -40 eller +4 grader.
Om hundarna får dra hundspannet när temperaturen är över 4 grader,
så kan hunden överhettas.
Jag har sett det hända.
Om hundarna får dra hundspannet när temperaturen är under 40 minusgrader
så kan deras lungor förstöras.
Det är inte vackert.
Luften är frusen och varje andetag är som en kniv i lungorna.
Dina ben domnar bort. Dina armar domnar bort.
Du börjar se i syne.
Och om hundarna ger upp, så hittar de både dig och hundarna döda.
Jösses.
Men... Men, herr Shan...
Därför...
Därför borde du vänta till gryningen innan du ger dig av.
Vänta åtminstone till stormen drar förbi. Då kan du se spåret.
Dessutom... är det på guvernörens order.
Guvernören kan dra åt helvete!
Jag ger mig av så snart medicinen är här.
- Herr Wetzler? - Här.
- Varsågod. - Det är motgiftet.
Är du redo, Blackie? Då ger vi oss av.
Bäst att vi sätter ihop den här igen.
108 MIL TILL NOME
- 40 GRADER CELCIUS
Det blir vår tuffaste utmaning hittills.
Jag vet att du vill ge dig av.
Jag beger mig inte ut utan dig. Inte en chans.
Vi lastar släden.
Jag tänker inte låta något hända dig.
Sätt fart! Kom igen!
Du bad mig att förbereda ett flygplan och hitta en pilot.
Istället väljer du att frakta serumet med hundar.
Jag hoppas att du vet vad du gör.
Du spelar med deras liv på en stenålderslösning. Slädhundar!
Guvernör, detta är varför folk skrattar åt Alaska.
Jag gör vad som är bäst för Nome. Det är det säkraste sättet, William.
Du kanske inte håller med mig nu, men det viktiga är att serumet kommer fram.
Ditt jävla flygplan kunde inte ens lyfta.
Min mekaniker har hittat problemet. Vi behöver bara en dag till.
- Vi har inte tid. De behöver serumet. - Och mitt flygplan kan frakta dit det.
Hundförarna har garanterat att de klarar brevvägen på sex dagar.
Brevvägen? Det är 100 mil!
Dessutom är en arktisk storm på inkommande.
- Hundarna klarar det aldrig. - Jag har fattat mitt beslut.
Då vilar Nomes öde i hundarnas händer.
- Jag hoppas att du gör rätt. - Det hoppas jag med.
Adjö, William.
Kom igen, Togo!
Kom igen, Skye. Håll linjen.
Duktig pojke.
Den här kylan sätter sig i hjärtat och benen.
Du har varit norr om Nortonsundet i lägre temperaturer, eller hur?
Hyser du ingen tilltro? Tror du inte att hundarna klarar resan i 60 minusgrader?
Har inte du investerat i flygplan? Vill du att vi ska bli arbetslösa?
Djävulens advokat behövs inte i helvetet.
Herregud!
Hämta hundarna!
Fy fan...
Det är rena helvetet därute.
Ett ögonblick, gott folk. Jag har precis fått veta detta.
Hundföraren Wild Bill Shannon har ankommit till Whiskey Creek
och överlämnat det livräddande serumet till Dan Green.
De är sannerligen modiga män.
Fortsätt framåt.
Kom igen.
Ruth, jag lovar att jag gör allt jag kan.
- Får jag träffa henne? - Inte än. Jag är ledsen.
Hennes feber stiger. 40,5 grader.
Constance, hämta serumet.
Serumet har gått ut. Kommer det ens att fungera?
Vi kan försöka hålla luftvägarna öppna, men till slut...
Självfallet.
Tack.
Vad är meddelandet?
Var är serumet?
Försiktigt! Kom igen!
Vi har förlorat kontakten.
Köp tidningen här, mina damer och herrar! Nyheter från Nome!
Läget i Nome är kritiskt! Två cent per tidning!
Vi har ont om tid.
De måste resa snabbare.
Hundarna gör framsteg, men de är inte snabba nog.
Vi kan vara i Shakoolik när Seppala ankommer.
Men det är riskabelt. Vi kan inte informera Seppala om planändringen.
Hundförarna kan missa varandra i stormen.
Jag tänker inte rulla med tummarna och ta skulden för en epidemi!
Jag har precis fått veta
att hundförare Dan Green har ankommit till Whiskey Creek
och överlämnade det livräddande serumet till Charlie Evans.
De är sannerligen modiga män.
Steg för steg, mil efter mil närmar de sig halvvägspunkten i Nulato, Alaska.
Därefter är det upp till Leonhard Seppala, hemmahörande i Nome...
De nämnde din pappas namn på radion.
Han står inför den farligaste sträckan
då kan ska korsa Nortonsundets oförutsägbara is
och Brooksbergens förrädiska förhållanden.
Nomes öde vilar i hans händer.
Men med 65 mil kvar, kommer han att klara sträckan i tid?
Fortsätt lyssna, gott folk, för mer nyheter från Alaska.
Detta har varit Harry Davenport.
Jag tar henne till en säng.
Du kommer att klara dig, sötnos.
Allt kommer att bli bra. Vi tar hand om dig.
Förlåt, Constance.
Vi tar hand om dig.
Har han serumet än?
Temperaturen har sjunkit under 60 minusgrader.
Och vi vet inte var Sepp är.
Vi tappar ständigt kontakten.
Jag tänker skicka ut Gunnar för att hitta honom.
Du har sett hur det ligger till, George. Det är riktigt illa.
Vi har inte mycket tid på oss. Gör vad du måste.
Jag ska.
Balto, kom igen!
65 MIL TILL NOME
- Jag klarade knappt 2 mil! - Ta dig in!
Till elden! Du måste värma upp dig!
- Tänker du ge dig ut? - Bara till Ungalik!
Maynard vill att vi stannar där tills stormen har passerat!
Hur blir det med Seppala?
Han kanske redan har nått Ungalik!
Jag beklagar. Anguta har fört Akina hem.
Hon har gått bort.
27 MIL TILL NOME
- 60 GRADER CELCIUS
Här. Försiktigt, försiktigt.
Jag tog hand om hundarna.
Några nyheter från Nome?
Siggy... Siggy är sjuk.
Nej... Nej...
Maynard lyckades skicka ett telegram. Hon är på sjukhuset med Constance.
- Sepp, du kan inte ge dig av. Inte nu. - Packa lådan.
Maynard vill att du stannar i Ungalik tills stormen har passerat.
- Packa lådan. - Sepp, du är utmattad!
Jag sa åt dig att packa lådan!
Din pappa och Togo kommer att återvända med medicin till dig.
Och jag har börjat sy en ny klänning till dig.
Den är rosa och gul, dina favoritfärger.
Du kommer att vara så söt i den.
Han är snart här, okej?
Stanna kvar hos mig, sötnos.
Håll bara ut, okej?
Har du ett citat för kvällsupplagan?
Vårt sista hopp vilar hos hundarna och deras heroiska förare.
- Där har du ditt citat, William. - Tack, guvernören.
Hys lite tilltro, William. Har du någonsin hört talas om det?
VINGAR MOT TASSAR
NORTONSUNDET
24 MIL TILL NOME
Kom igen, Togo!
Snabbare, snabbare!
- Fungerar linjen? - Den kommer och går.
Detta är Harry Davenport med ett avsnitt om loppet mot döden.
Guvernör Bone säger att hoppet vilar hos hundarna och deras heroiska förare.
Men tiden rinner ut i Nome och Leonhard Seppala har inte synts till.
Allt vi kan göra är att be för Leonhard Seppala och folket i Nome.
Stilla!
Håll linjen!
Togo, håll linjen!
Dra!
Dra! Dra!
Håll linjen och dra!
Togo, håll linjen och dra!
Dra!
Nu tar vi oss hem.
Framåt!
Det är ingen fara, Togo. Jag har dig.
Vi lägger dig på släden. Jag vet att du är skadad.
Jag måste ta lite luft.
Kom igen. Vi tar oss ur snön.
Kom.
Kom igen.
Pappa. Pappa.
Vakna. Pappa.
Kom igen, Togo. Ge inte upp nu.
Du måste leda oss hem.
- God morgon, Henrietta. - God morgon.
Alla sover.
Bra. Bra.
Alla förutom du och jag.
Jag blundade en stund, men mardrömmarna kom tillbaka.
Under influensaepidemin 1918...
dog hundratals människor.
Vi förlorade hälften av stadens inuiter.
Det fanns ingenting jag kunde göra.
Och nu händer det igen.
Du har gjort ett fantastiskt jobb. Lägg inte skulden på dina axlar.
Jag hjälpte med födseln av de flesta barnen här.
Jag förde dem till världen.
Så man kan säga...
att de är mina barn med.
Jag känner likadant.
Jag älskar änglarna som om de vore mina egna barn.
Sigrid är som en dotter till mig.
Barnen har hjälpt oss båda genom svåra tider.
Och nu är det vår tur att hjälpa dem.
Förlora inte hoppet.
- Är Sigrid okej? - Ja, hon är okej.
Framåt, Balto!
ÅTTA MIL TILL NOME
Sigrid. Sigrid, hör du mig?
Sigrid, Alice och fem andra har tappat medvetandet och svullnaden förvärras.
Fortsätt byta förbanden och glöm inte nacken, okej?
Spring, Balto!
Nej, stanna kvar hos mig, sötnos.
Kan du vakta barnen?
- Du klarade det! - Stanna, Balto!
- Bra jobbat, Gunnar. - Medicinen är här.
Tack.
- Träffade du Sepp? - Han var bakom mig.
Nu beger vi oss hemåt.
Där är han.
Otroligt. Alla är hela. Inte en enda dos har gått förlorad.
- Kommer det här fungera? - Ta ut dem härifrån. Vi behöver lugn.
- Vi lämnar dem ifred. - Hur länge måste vi vänta?
Vi måste låta dem tina innan vi kan injicera patienterna.
Ilsa, sterilisera deras armar.
- Constance, förbered sprutorna. - Ja.
Då börjar vi arbeta.
Doserna har tinat. Vi börjar med de som värst drabbade.
Tack och lov!
Är... är Sigrid okej?
Pappa. Pappa.
Vakna.
Pappa.
Det är Sigrid. Vakna.
Vakna.
Pappa.
Hör du mig? Det är Siggy.
Ta hand om henne.
Vakna.
Hör du mig?
Pappa.
Vakna. Det är Siggy.
Medicinen fungerade.
Jag har saknat dig och jag älskar dig, pappa.
Du är så vacker.
Tack, pappa.
Constance tog hand om mig och Togo tog hand om dig.
Du räddade många liv.
Och Togo förde dig hem.
Jag älskar dig, pappa.
Jag älskar dig med.
Jag är glad att du mår bra.
Gott folk, detta är Harry Davenport
med det sista lyckligt avsnitt gällande loppet mot döden.
Guvernören! Epidemin är stoppad! Nome är räddat!
Du lyckades.
Du har en tuff liten flicka.
Men det förvånar mig inte, med tanke på hennes far.
Tack.
Vi ses kanske i kyrkan på söndag?
Ja. Ja, jag tror att vi kommer.
Sir, Calvin Coolidge vill tala med dig. Han väntar.
- Presidenten? - Jösses.
Herr president.
Alla får en chans, åtminstone en gång.
Och Alaskas ädla slädhundar fick sin chans idag.
- Jag är stolt över dig. - Tack, George.
Världen kan äntligen andas ut.
Den här ledarsidan från Daily News-Miner summerar situationen bäst.
"Vi tackar dessa modiga män och tappra hundar för de liv de räddade,
men vi är skyldiga dem en stor tacksamhetsskuld för de visade
att allt är möjligt när man har hopp och mod."
Stenåldern.
Detta har varit Harry Davenport.
Tack för att du förde pappa hem.
Det fanns en större ande som ledde männen och hundarna
genom vårt lands hårda förhållanden.
Seppala såg aldrig vargen igen.
Hans kärlek till hundarna ändras aldrig.
Och för den vilda anden väntade goda tider.
20 HUNDFÖRARE OCH 150 HUNDAR TÄCKTE 110 MIL PÅ FEM OCH EN HALV DAG,
VILKET RÄDDADE STADEN NOME. RESAN TOG VANLIGTVIS 25 DAGAR.
DE ANDRA FÖRARNA RESTE ÅTTA TILL TIO MIL. SEPPALA OCH TOGO TÄCKTE 56 MIL.
VARJE ÅR HÅLLS SLÄDHUNDSTÄVLINGEN IDITAROD TILL MINNE AV SERUMTRANSPORTEN 1925.
FILMEN ÄR TILLÄGNAD OBEMÄRKTA HJÄLTAR, LEONHARD SEPPALA OCH TOGO.
"TOGO" L. SEPPALAS LEDARHUND
STATY AV BALTO REST 1925 I CENTRAL PARK, NEW YORK CITY.
TOGO - ALASKAS MEST VÄLRESTE HUND.
"LEDDE DEN LÄNGSTA OCH SNABBASTE STRÄCKAN UNDER SERUMTRANSPORTEN."