EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg visste at håret mitt skulle falle av med cellegift, men jeg visste ikke når.
Det er som en overraskelsesfest, bare med mindre gaver og uten hår.
Greit, hva nå?
Spør du meg? Jeg hadde hår for fem minutter siden.
Det falt ut i klumper, men jeg regnet ikke med å bli helt Vin Diesel i kveld.
-Føles hodet ditt rart? -Veldig rart!
Skolen begynner på torsdag, og det hadde vært greit om vi bodde på Mars.
Er alt i...
Hellige dragemor!
Skatt, jeg visste ikke at du hadde begynt å miste håret.
Greit.
Mamma... jeg må puste snart.
Vakre jenta mi.
Gudskjelov at du ikke fikk hodefasongen til faren din.
Jeg kunne hjulpet deg.
Jeg visste ikke hva jeg gjorde før jeg hadde gjort det.
Det var Katie som begynte.
Katie!
Dave, kan du tro at Katie gjorde dette for Alexa?
Ja, jeg liker hvordan...
Dette er det søteste jeg noen gang har sett.
Katie?
Ja, jeg skal hjem.
Og håret blir vel igjen her.
Ikke bli kald på hodet, eller nakken eller på de søte ørene dine.
-Jeg er ikke kald. -Ikke enda...
Mamma, jeg har det fint.
Går det bra?
Jeg tror jeg ødela pappa.
Nei, han er sånn.
Jeg kan fortsatt ikke tro at Katie gjorde det med deg.
Helt utrolig. Vet Jennifer om det?
Jeg tror det.
Jeg er her
Når jeg ikke orker mer Gjør du meg sterkere
Jeg er her
Når jeg ikke orker mer Gjør du alt så mye bedre
Vi gjør dette sammen
Vi gjør det sammen
Jeg er her
Vi gjør det sammen
Jeg trodde regelen var ingen telefoner ved bordet?
Trening til 10-kilometeren mamma og jeg skal løpe, begynner i dag.
Vi meldte oss på for å samle inn penger til... du vet...
-Leukemi? -Ja, jeg sa du visste det.
-Hei! -Mamma, jeg er ikke en baby.
Bortsett fra at jeg er skallet, er jeg nøyaktig samme person som i går.
Jeg også. Drikk melken din.
Pappa, kan du fikse sluket i dusjen?
Jeg stod i 10 cm vann i morges. Jeg måtte slurve med hårvasken.
-Ser du at jeg ikke har brukt balsam? -Det gjorde ikke jeg heller.
Synes det?
Unnskyld. Du vet jeg digger deg, Lex.
Lex Luthor! Det skal jeg begynne å kalle deg!
Nei, det skal du ikke!
Klassisk Lex Luthor! Ikke sant, pappa?
Ja! Nå må jeg ut og løpe.
-Dave? Eggene. -Åh, ja.
Jeg er så stolt av deg.
Du er så modig.
Takk. Jeg kommer til å se ut som en jente igjen en dag, ikke sant?
Lille venn! Du ser ut som en jente nå.
En vakker, omtenksom, fantastisk, vidunderlig jente.
Takk, mamma.
Og litt som onkel Carl.
-Du må slutte med det der. -Jeg blir ikke vant til det.
Nå vet du hvordan det var for meg da du ble født.
-Jeg foretrekker at du bruker hette. -Jeg foretrekker at du bruker bukse.
-Bukse, Jack. -Åh, nei!
Katie, du må ta med Jack til spillbutikken senere.
-Spillet bestefar kjøpte har kommet. -Zombiegeddon!
Det gikk bra!
Jeg kan ikke gå ut sånn.
Jeg må lese til kveldstimen,
og du må straffes for at du tok med Jack på dopapir-tokt. Det er vinn-vinn.
-For hvem? -For meg. Var jeg ikke tydelig nok?
Du kan ikke være inne for alltid.
Den gale dama over gaten er det, og hun virker fornøyd.
Lori vil at jeg skal komme bort
så vi kan finne søte ting dere jentene kan ha på hodet.
Alexa vil komme bort fordi Lori gjør henne gal
fordi hun vil finne søte ting vi kan ha på hodene våre.
Ikke deg.
-Ingen. -Vi må finne på noe.
Det er 96 timer til skolen begynner, og vi har ikke en plan.
Vet du hva? Vi gjør det kult å være skallet.
Ja.
Jeg blåser i hvem som ser oss sånn.
-Hannah og Reagan på FaceTime. -Nei! Vi er skallet!
-Vil du til parykkbutikken? -Veldig gjerne.
Finnes det parykkbutikk på vei til parykkbutikken?
Hei, Alexa, sa Katie at Zombiegeddon har kommet?
Lille venn. Vi snakker ikke om deg.
-Er du skallet på grunn av kreften? -Jack.
Nei, det går fint. Ikke på grunn av kreften,
men medisinen som dreper kreften. Den dreper også håret.
-Og du tok den medisinen? -Mye av den. Jeg gjør det fortsatt.
Så du er skallet fordi du tok medisinen,
og det betyr at du dreper kreften?
Mer eller mindre.
Så kult.
Det er derfor vi beholder ham.
Hei, Jack.
Lucas. Herregud!
Mamma leter etter dere.
-Hvor er Katie? -I skapet.
-Hei, Lucas. -Hei, Katie. Hva gjør du der?
Chin-ups. Syv... åtte...
Jeg syns det du gjorde for Alexa, er kult.
Du kunne jo også barbert hodet ditt.
Ja. Ja, det kunne jeg gjort.
-Men det er Katies greie. -Katie hadde ikke brydd seg.
Kult, kult. Men jeg glemte å si noe,
jeg skal melde meg på 10-kilometeren, fordi jeg bryr meg,
og å løpe er en nydelig måte å vise at man bryr seg på. Ha det.
Oj, hvor er Lucas? Har han gått alt?
Og det rare er at Alexa ikke har vært så frisk som nå
siden hun fikk diagnosen.
Men når håret faller ut, er det vanskelig å huske at det går såpass bra.
Selvsagt. Det er derfor du og Dave har oppført dere så rart.
-Du mener Dave? -Ja, jeg mener Dave.
Den parykken hadde vært så fin på Katie.
Og den hatten til Alexa.
-Datteren din er så fantastisk. -Datteren din er så tapper.
Mamma, du får gråte maks to ganger i uken. Ikke bruk opp alt på en dag.
Hvordan føler du deg? Bra? Ja? Er du sulten? Trøtt? Kald?
Kvalt? Det kommer til å gå bra. Kan du slippe oss av på kjøpesenteret?
Og parkere og møte dere inne? Absolutt. Høres ut som en plan.
Pappa, kan du slippe oss av i stedet?
Ja. Ja, høres skallet ut. Morsomt!
-Tid for løpetrening. -Greit.
Merkelig.
Har du tid til å shoppe? Burde ikke du også trene?
Hold opp! Jeg kan løpe 10 kilometer i søvne.
Du blir andpusten av å støvsuge.
Vi har tykke tepper.
Greit. Men hvis du blir trøtt, gå til toalettet på interiørbutikken.
De har en fin lounge.
Der kan du ligge. De liker det ikke, men de stopper deg ikke.
Bruk kredittkortet når du skal kjøpe parykk. Men ikke bruk mer enn $100.
-Jeg skal ikke det. Takk, mamma! -Hvis du er på WC i interiørbutikken...
-Ta med de gode papirserviettene. -Det er jenta si, det.
Bruk den store vesken!
Vi skynder oss. Vi vil ikke møte noen vi kjenner.
Jeg tror ikke vennene våre handler skoleparykker.
Hannah og Reagan. "Overser dere oss?" Hva skal jeg si?
-Finn på noe. -Jeg vil ikke lyve.
Du er et godt menneske, Katie.
"Går inn på et fly. Må skru av telefonene." Sendt.
Supert. Flere løgner.
Hvor skal jeg? Har jeg vindusplass?
Må jeg mellomlande?
Hvis dere er her for å leke, så er det ballrom på Chuck E. Cheese.
Beklager.
Det er ikke ofte jeg ler om dagen.
For all del, ha det gøy!
Kos dere! Le!
Le.
Kanskje vi skal se etter ordentlige parykker.
Jeg liker den du har på deg. Den sier: "Bonjour, croissant."
Men denne sier:
"Jeg er skallet og har parykk som ligner mitt ekte hår, så ingen skal vite om det."
Skravlete parykk.
Oj, $300?
Hva?
Jeg tror kanskje ikke vi har vurdert alle alternativene.
Nei!
Femti dollar.
Elsker disse!
Mener du det? Greit.
Vi kjøper begge.
Nei. Nei, vi kjøper bare de gøyale.
Da kommer vi til å ha det gøy hele tiden.
Gøy, gøy, gøy!
Åh, nei! Hannah og Reagan.
Vi må gjemme oss!
Gå, gå, gå.
La oss prøve parykker... og late som vi er Katy Perry.
Greit.
-Sist gang fikk jeg lus. -Nå er vi ferdige.
Prosit.
Mamma er her. Hun har dårlig tid.
Åh, sjekk denne vesken!
-Hun sier at hun ikke kan vente. -Hvorfor lærte du henne å skrive sms?
Dette er en misforståelse.
Beklager, konstabel. Noen ganger blir jeg trøtt og glemmer ting.
Stakkars deg! Niesen min har kreft.
Men hun stjeler ikke. Betal for parykkene, eller gå i fengsel.
Ja. Jeg elsker jobben min.
Gleder meg til de kommer hjem. Jeg vil se hva de har kjøpt.
Jeg kan fortsatt ikke tro det Katie gjorde for Alexa. Det er en sann venn.
Ville du gjort det for meg?
Jeg gleder meg til de kommer hjem for å se hva de har kjøpt.
Ikke jeg heller.
Pizza!
-$19.95. -Til og med esken lukter godt!
Beklager, ikke godkjent. Kortet ditt er ikke godkjent.
Det er helt umulig.
Jeg skjønner ikke.
Det må være en feil.
Nei! Jeg har allerede sniffet på den!
Ja? Jeg sniffet en Porsche en gang. Jeg fikk ikke den heller.
Lori, la meg. Det går fint.
Værsågod.
Behold mynten. Den kan du putte et spesielt sted.
For tiende gang, jeg har ikke kjøpt noe dyrt.
Hvor gammel er du, 20?
Du får sikkert fortsatt ukepenger og jobber i helgene for "moro skyld"
mens du dømmer flinke, hardtarbeidende folk som meg.
Lykke til i den ekte verden, hvor livet er vanskelig...
Jeg kjøpte noe dyrt.
Ha en fin helg. Nyt tyveårene dine.
Jeg er lei for det, mamma. Parykkene var så dyre.
Jeg visste ikke hva vi skulle gjøre.
Jeg beundrer virkelig det du gjorde for Alexa, vennen.
Du er en fantastisk venn.
Men vi kjøper ikke ting vi ikke har råd til.
Jeg vet det. Jeg skal levere den tilbake.
Be dem... holde den av.
-Vi kjøper den når jeg får lønning. -Er det sant?
Takk, mamma!
Skal jeg vente med å begynne på skolen også, da?
Godt forsøk. Du begynner på torsdag.
Så glatt.
Pappa, du løp på to røde trafikklys og hoppet over en barnevogn.
Er det sant? Flink gutt, Dave.
Finnes 1-kilometer?
Alexa, den er helt perfekt! Parykken ser fantastisk ut!
Nå blir du ikke kald i nakken.
Hva er det?
Faren din prøvde å drepe meg på løpetreningen.
Blemmene mine har blemmer.
Opp med føttene, len deg tilbake og ta deg en lur.
Du må ikke fryse. Jeg henter et teppe.
-Jeg fryser ikke, skatt. -Greit.
Har du spist? Vitaminer? Kosttilskudd? Nøtter? Energibar?
Jeg vil ikke ha noe, skatt. Du trenger ikke å...
Greit. Jeg skjønner. Unnskyld.
-Takk. -Jeg endrer meg ikke. Jeg er moren din.
Jøss! Se på deg!
Der er jenta mi.
Hva skal det bety?
Hva? Alexa...
-Dave. -Hva sa jeg?
Pappa, til og med jeg skjønner at det var dumt sagt.
Tror jeg. Vent litt.
Gjør jeg?
Hei.
Tenkte bare jeg skulle... være litt sammen med jenta mi.
På badet.
Overrasker meg at du kjenner meg igjen.
Den fortjente jeg.
Jeg vet at jeg har vært litt rar.
Og jeg ville bare si at...
Jøss, badekaret er skikkelig tett.
Glad du fikk sagt det.
Håret mitt begynte å falle av før jeg barberte det.
Vennen...
Jeg er lei for det.
Jeg er ikke så flink til dette.
Det er til og med vanskelig for meg å si ordet...
-Hårball. -Hva?
I sluket.
Jeg reagerte på en dårlig måte.
Det har gått så bra med deg,
men da jeg så deg sånn, ble det umulig å glemme at du har...
-Hårball. -Nettopp.
Nei, det er en til.
Noe av det tilhører Lucas.
Jeg syns du er vakker.
Minner meg om dagen du ble født.
Dagen jeg forelsket meg i deg.
Åh, pappa.
Jeg elsker deg, skatt.
Denne gjør motstand.
Har vi katt?
Jeg syns parykken din er kul.
Takk, Jack.
Jeg hater skoene dine.
Hei! Hei...
Takk.
Jeg har skrevet meldinger til deg.
Jøss, du liker virkelig den parykken.
Ja. Ja, den er gøyal.
Den er rosa. Veldig, veldig rosa.
Så hvorfor ser det ut som du gråter?
Fordi den er rosa! Veldig, veldig rosa!
Bruk den andre parykken.
Jeg leverte den tilbake. Jeg har ikke råd til en parykk som koster 300 dollar.
Tre hundre dollar?
Du skulle ha sagt noe.
Man kan kjøpe bil for 300 dollar.
Jeg er lei for det. Jeg tenkte ikke på prisen.
Det er ikke bare pengene.
Jeg gjorde en stor gest, så du ikke skulle være den eneste uten hår.
Men det eneste jeg har tenkt på siden sekundet jeg gjorde det,
er hvordan jeg får det til å se ut som jeg ikke er skallet.
Jeg vet det.
Det er sånn du er. Du vil passe inn.
-Du er en blender. -Ja, jeg liker å blende.
Og derfor er det så fantastisk at du gjorde det du gjorde.
Man kan kjøpe en hai for 300 dollar.
-Jeg er ikke like modig som deg. -Jeg er ikke så modig.
Det var jeg som sa vi måtte løpe når vi så Hannah and Reagan.
Ja, det var veldig Katie av deg.
Da du barberte hodet,
sa du at jeg aldri skulle gå gjennom noe alene.
At du er redd for å være skallet,
betyr at jeg ikke må gå gjennom det alene.
Men hvis du ikke forteller meg ting, må vi gå gjennom ting hver for oss.
Og det takler ikke du.
Når du har på deg den rosa parykken på skolen på torsdag...
...skal jeg ha på meg den blå.
-Er det sant? -Ja.
-Raring. -Frik.
Dere! Dere!
Dere, køen!
Greit, jeg går.
Jeg har lest alles Instagram, Facebook, Snapchat og blogger
siden første skoledag, så vi har ikke gått glipp av så mye sladder.
-Hva med skolearbeid? -Der har vi gått glipp av mye.
Alexa! Katie!
Hva skjedde med håret deres?
Ikke forstyrr dem. De vil ikke henge med oss lenger.
Det stemmer ikke.
Dere gjør deres greie - parykker, kaster doruller.
Flyr fly.
Hvis dere ikke vil være venner, bare si det.
Nei, det er ikke det. Jeg lover. Det har bare skjedd veldig mye.
Det er komplisert. Det er vanskelig å forklare.
Det er ikke så dramatisk.
Jeg har kreft.
Hva?
Jeg kan forklare alt senere, men akkurat nå
skal dere vite at jeg banker den, og jeg kommer til å bli frisk.
Jeg vil ikke at noen skal vite det, så ikke lag en stor greie ut av det.
Folk blir så klemmete når man snakker om kreft.
Så lenge du blir frisk. Vi savnet dere, bare.
Vent... Smittet hun deg?
Nei, jeg barberte hodet mitt i solidaritet.
Så vakkert!
Det må vel ikke vi, håper jeg?
Nei. Gå, nå. Hvis noen spør hvorfor du gråter, si at det er allergier.
Ja, allergier er sørgelige.
Så der var vi, tre dager for sent, men endelig begynte vi på high school.
Uansett hvor mange ganger vi har forestilt oss denne dagen i årenes løp,
trodde vi aldri at den ble sånn som dette.
Klar?
Klar.
Jeg er her
Vi gjør dette sammen
Tekst: Lene E. Nystrøm