Åh gud!
-Skumpigt. -Jag sätter mig aldrig på ett plan igen.
Om vi dör blir June föräldralös.
Hon klarar sig.
Det är lugnt.
Fårö, Dämba. D-ä-m-b-a.
-Husnummer? -2078.
"Go."
Beräknad restid: 1 timme och 48 minuter.
Om 200 meter: sväng vänster in på Skarphällsgatan.
Och sedan höger in på Tjelvarvägen.
Om 100 meter: sväng vänster in på Skarphällsgatan.
Nej, jag la inte till några nya inspelnings- platser. Kasinot var med från början.
Om de vill ha mer psykologiska detaljer och beskrivningar-
-så hittar vi bara nån som lägger till det.
De vill skjuta på inspelningen en månad. Det ger oss mer tid.
Då kommer hälften av skådespelarna att hoppa av. De fattar det, va?
Om 100 meter: håll till höger på Fårövägen.
Håll till höger.
Jag kommer strax.
Hallå.
Jag tror att mina solglasögon blev kvar på flygplatsen.
Tack.
Om 100 meter: slutdestinationen.
Det där måste vara hon.
-Ni körde inte vilse. -Gps:en räddade oss.
Det är bra. Ingen här hade hjälpt er.
Fåröborna och Bergman har liksom en hemlig överenskommelse.
-Åse. -Tony.
-Åse. -Chris.
-Jag har hand om husen. -Det är så vackert här.
I det huset finns Bergmans privata biograf.
Där visar man 35-millimetersfilm under Bergmanveckan.
-Ni får låna cyklarna. -Så bra.
Det tar tio minuter att cykla till Lauter om ni vill besöka Bergmans hem.
Fantastiskt.
Här är vardagsrummet.
Tv:n är jättegammal - men den fungerar.
Käbi Lareteis flygel. Hans fjärde fru. Hon var en berömd konsertpianist.
Det här är ett perfekt ställe för den som vill arbeta.
Det är ett mycket enkelt hus med allt man behöver.
Sovrummen är där uppe. Det stora var med i "Scener ur ett äktenskap"-
-filmen som fick miljoner människor att skilja sig.
Jag ska visa er hur ni ska sopsortera. I Sverige är vi noga med återvinning.
Jag kan sitta nån annanstans, om du vill.
Chris?
Chris!
-Chris! -Jag är här borta! I kvarnen.
-Hallå där. -Hej.
Jag tror att jag vill sitta här uppe. Vi kan vinka till varandra.
Wow!
Tycker du inte att det är för fint? Alltför...
Vad då?
Alltför vackert. Det är så stilla och perfekt. Det är deprimerande.
Det är lugnande.
Jag tänkte inte på att jag ska skriva här. Jag kommer att känna mig som en nolla.
-Jag vågar inte ens sitta vid skrivbordet. -Sitt där ute och skriv, då.
Många kommer hit för att arbeta: studenter, författare, formgivare...
-Ingen förväntar sig "Persona". -Tack och lov för det.
Du inser att vi ska sova i sängen som användes i "Scener ur ett äktenskap"-
-"filmen som fick miljoner människor att skilja sig".
-Vi får kanske ta det andra sovrummet. -Med separata sängar?
Hoppa i!
Tony! Trevligt att träffa dig. - Hej, Chris.
-Hedda, Bergmanstiftelsens ordförande. -Det är en ära att få träffa dig.
-Och Berit, ansvarig för Bergmanveckan. -Äntligen! Efter allt mejlande.
Han sa att det var enklare att ge dem pengar i stället för hus.
-Nio barn. -Med sex olika kvinnor.
Oj! Hade han inte nåt emot att allt skulle säljas till främlingar?
-Han var inte sentimental. -Han levde i nuet.
Trodde han på gud? Det var säkert komplicerat, men pratade han om det?
-Han sa att när man dör släcks ljuset. -Han ändrade sig när Ingrid dog.
Bergman trodde framför allt på spöken. När man bor ensam på en ö, så...
Han kände Ingrids närvaro i huset. Han var övertygad om att hon var där.
-Det finns ett bord åt er där inne nu. -Tack.
Hur var hans relation till barnen?
Han träffade dem inte så mycket när de var små. Han var ingen familjefar direkt.
En av hans döttrar visste inte ens att han var hennes pappa.
Men alla samlades när han fyllde 60. Ingrid hade sett till att han bjöd alla.
Ingrid propsade på att Bergman skulle ha kontakt med barnen.
Kan man vara en produktiv konstnär och samtidigt ta hand om sina barn?
Vid 42 års ålder hade Bergman-
-regisserat 25 filmer, varit teaterchef, och satt upp pjäser.
Hade det varit möjligt om han hade haft blöjbytena också?
-Vad tänker du om det? -Nio barn och 50 filmer låter jobbigt.
Mammorna tog hand om barnen, han gjorde inget. Hur känner du inför det?
-Borde jag skämmas? -Nej, men du gillar ju honom.
-Det gör du också. -En kvinna hade inte kunnat göra så.
Jag skulle gärna vilja ha nio barn med fem olika män.
Trevligt.
Men jag gillar inte när konstnärer som jag tycker mycket om beter sig illa.
Du har ditt svar, Chris. Bergman var lika kompromisslös i livet som i konsten.
Ja. Men ändå...
-Hallå! Jag åker nu. -Vart då?
-Jag är med i en panel. Följer du med? -Nej.
-Vill du inte se Bergmancentret? -I morgon.
Okej. Då så.
Lycka till!
VEM ÄR DU?
DU ELLER JAG?
Mamma, jag vill gärna att du ringer mig-
-och berättar hur det går med June.
Tack. Hej då.
-Hallå! -Hej. Hur gick det?
Bra. Folk var trevliga. Det var roligt att se "Tystnaden" där.
Men jag pratade för mycket.
-Vill du ha lite te? -Ja, gärna.
-Jag saknar June. -Din mamma skickade en video.
-Inte till mig. -Jag är ju hennes favorit.
Nu så.
-"Ur marionetternas liv" är tung. -Men den är på tyska.
-Jag vill se en svensk sommarfilm. -Inte "Monika".
-Jo, "Monika". Snälla! -Inte igen... "Efter repetitionen"?
-"Fanny och Alexander"? -Den kan jag också utantill.
-"Det sjunde inseglet"? -Den tål jag inte!
Men jag har inte sett den.
-"Vargtimmen"? -Där ett barn får skallen krossad?
-Jag vill se en av de trevliga. -Några såna finns inte.
Då kan vi ladda ner en film. Du ville ju se "Everest".
-Jag vet! "Saraband". -Ja, "Saraband".
Jag har inte den, men jag har en 35-millimetersfilm som vi har visat.
Den ska tillbaka till Stockholm i morgon. "Viskningar och rop".
Du ville ju se en trevlig Bergmanfilm.
Ni kan sitta var ni vill, men inte i den fåtöljen på första raden.
Den är alltid tom, för den är Bergmans. Okej?
Förlåt mig. Jag bara pratade, förstår du.
Nej, det är inte sant det heller!
Se på mig!
-Som en skräckfilm utan katharsis. -Vad menar du?
När man har sett en skräckfilm brukar man känna sig lugn:
"Det där kan inte hända mig." Så är det inte med "Viskningar och rop".
Ensamheten, ångesten, rädslan för döden... Det är så det är.
Nej, det är en dröm - eller snarare en jävla mardröm.
Jag hoppas att hans liv var roligare än filmerna.
Varför är hans rollfigurer så hemska? Det är aldrig glädje eller lättsamheter.
-Jo, i "Fanny och Alexander". -Det är sant. Den kom sent.
Det var bra att den kom sent. Han gillade att utforska de mörka sidorna.
-Varför ville han aldrig utforska... -...lycka?
Ja, lycka. Se på det här stället - husen, ön, det vackra landskapet.
Allt är mindre kärvt än i hans filmer.
-Testa att bo här i januari. -Nej tack.
Vad är det?
Filmer kan vara sorgliga, jobbiga och våldsamma, men ändå vara bra för en.
-Men inte hans filmer? -Nej, de gör bara ont.
-Så varför ser du dem? -För att jag älskar dem.
Men jag vet inte varför.
Gina!
Är det nån här?
Snälla hjälp mig! Jag är i fara!
Gina!
Den är nästan slut.
-Ser du aldrig om dina filmer? -Nej, jag avskyr det.
Bergman sa att helvetet vore att tvingas se om de egna filmerna.
-Jag håller med. -Nu rullar eftertexterna, så vi kan gå in.
Vi hälsar Anthony Sanders välkommen in!
I hela mitt liv har det känts som om jag balanserar på spänd lina-
-och om jag ramlar ner, skulle jag vara helt vilse. Då är jag borta.
Som filmskapare har jag bara känt mig...
...trygg antar jag, och bekväm-
-om huvudpersonen i min berättelse var en kvinna.
Kvinnorna gör så att man behåller kontakten med verkligheten-
-men samtidigt drar de in en i fiktionen.
-De driver handlingen i dina filmer. -Ja, kvinnorna gör det.
-Hej! -Hej, hej.
-Hej. Får jag köpa de här? -Javisst. Det blir 800 kronor, tack.
Den är låst.
-Där borta. Man måste gå runt. -Jaha. Tack.
-Hur är världen med Bibis glasögon? -Mycket bättre.
-Hampus. -Chris.
-Bor du i ett gästhem? -Ja, med min vän Anthony Sanders.
Jag jobbar med mitt examensarbete, en kortfilm. Mina farföräldrar är från Fårö.
Jag åker redan i morgon, för jag ska träffa farfar. Han är döende.
-Jag beklagar. -Han är gammal.
-Vet du var Bergmans grav är? -Javisst. Kom med här.
Jag såg din senaste film i Göteborg med min flickvän.
Vi var ensamma i salongen och grälade efteråt.
Jag gillade filmen, och hon avskydde den. Vi gjorde slut sen.
-På grund av filmen? -Nej, inte på grund av den,
Bergman regisserade sin egen död. Han hade bestämt allt:
Gravplatsen, kistan, sina kläder...
Hedda från stiftelsen sa att efter hans frus död trodde han på ett liv efter detta.
Han var prästson, så tron var nåt han grubblade på.
"Åh Gud, varför har du övergivit mig?"
Ingen i Sverige bryr sig om sånt längre.
Fan också! Jag ska åka på Bergmansafari nu.
-Bergmansafari? Det kan du skippa. -Tony ville inte åka ensam.
Jag kan visa dig Bergmanplatserna-
-och platser som man aldrig får se på safarin.
-Det var fantastiskt! -Ursäkta, kan jag få en autograf?
Tack så mycket. Det var fascinerande. Jag beundrar allt du har gjort.
Får jag ta en bild?
-Jag älskar dina filmer. -Tack så mycket.
En autograf? Du är min favoritregissör. Du fick mig att börja läsa filmvetenskap.
Tack ska du ha.
Jag har en flaska lokalproducerad cider.
-Den ligger där bak. Kan du öppna den? -Okej.
Vart är vi på väg?
-Jag tänkte åka till Ullahau först. -Ullahau?
Hej, allihop! Jag tror att alla är här, så nu kan vi börja.
Jag heter Felicia och ser fram emot att guida er på Bergmansafarin.
Mina två kollegor Vivianne och Majken kommer att hjälpa mig.
Det är en solig och fin dag, vilket är ett stort plus.
Ni som har laddat ner appen, nu är det dags att starta den.
Med hjälp av den kan ni följa vår resa på kartan över Fårö.
Nu kan ni gå ombord på bussen.
Ni har inte hälsat än. - Francisco Molina. - Anthony Sanders.
Francisco är på universitetet i Barcelona. Han vann förra årets Bergmanquiz.
Ska vi?
Kommer du inte?
Här filmade Bergman filmen "Såsom i en spegel". Och då upptäckte han Fårö.
Bergman ville inte filma den i Sverige, utan på Orkneyöarna utanför Skottland.
Producenterna tyckte att det skulle bli för dyrt och fick honom att välja Sverige.
Det här landskapet är från 1700-talet. Då började man hugga ner träd.
Det blåste in sand från norr, och det bildades sanddyner.
Ullahau betyder "rullande sanddyner". Folk trodde att domedagen var nära.
Man brukade säga att när Ullahau når Sandhajd är det inte långt till dom.
Det betyder att när Ullahau och Sandhajd möts är domedagen nära.
Sen planterade en man många nya träd så att sanden inte kunde blåsa in.
Men sanddynerna som redan fanns här, de blev kvar.
-Jag får lust att åka till stranden. -Inga problem.
-En fin sandstrand. -Vi har två: en i norr och en i söder.
Södra stranden är stor med stora vågor, men det är turister där.
Den norra är utan turister. Det blåser inte, vattnet är klart-
-men det finns massor av maneter.
Men de är ofarliga.
Den södra stranden har enstaka brännmaneter. Det är mycket värre!
Huset i filmen stod alltså här.
De byggde bara en fasad, och interiörscenerna filmades i en studio.
-Vad hände med huset? -Det revs efter filminspelningen.
Bergman letade efter en liten trädgård med gamla träd, och det fanns här.
Träden finns fortfarande kvar, och man ser var de rev en bit av muren.
Här kan man se att muren har byggts upp på nytt-
-hela vägen...hit bort.
Stenarna är annorlunda där muren har byggts upp på nytt.
Och här borta...
Här kan ni se var bryggan låg.
Det där var fundamentet till bryggan.
Och det här trädet är faktiskt också med i filmen.
Det var jättelitet då. Det har växt en del efter att filmen gjordes för ca 60 år sen.
När Bergman kom till Fårö hände något.
Det var kärlek vid första ögonkastet. Bergman blev hänförd av öns skönhet.
Han hade liksom hittat sitt landskap, som återspeglade hans inre landskap.
Så snällt att inte dyka upp.
Före "Persona" låg Bergman på sjukhus. Han var psykiskt och fysiskt utmattad.
Men efter "Persona" var han hur pigg som helst.
"Persona" står för den här förvandlingen, som var så genomgripande.
Bergman sa att "Persona" var filmen som räddade hans liv.
-Heter den "Skam" eller "Skammen"? -På svenska heter den "Skammen".
-På engelska heter den väl "Shame"? -Men "The Shame" i Storbritannien.
Var inte arg. Din masterclass höll på så länge. Ha så kul på Bergmansafarin!
Bergman visste att han skulle få kritik för att han tar upp Vietnamkriget-
-för debatten i Sverige var väldigt svartvit, och hans film var extremt grå.
Ser du? Det finns maneter.
-Vill du köpa lammskinn? -Ja.
Jag kan inte bestämma mig.
Jag tycker bäst om de svarta långhåriga. Men de är dyrare.
Okej, hörni! Enligt traditionen avslutas Bergmansafarin med lammburgare.
-Vill alla ha det? -Ja!
Annars finns det vegetariska burgare.
"Vargtimmen", "Skammen", "En passion" - Bergman såg dem inte som en trilogi.
Inte "Såsom i en spegel", "Tystnaden" och "Nattvardsgästerna" heller-
-men vissa kritiker ser dem som en trilogi om tro.
Först sa han att det var en trilogi.
Han sa att det är en trilogi, men det måste inte vara sant för det.
-Tack för Hampussafarin. -Gillade du den?
-Ja, jättemycket. -Glöm inte fårskinnen.
-Vi ses! -Hej då.
-Hej! -Hej.
Très chic. Tack för stödet.
-Jag såg bussen och ville inte. Förlåt. -Det är lugnt.
-Hur var det? -Det var rätt bra faktiskt.
Ja... Men nu känner jag mig lite risig.
-Varför då? -Det måste ha varit burgaren.
Så var har du varit?
-Jag har kört runt. -Jaha, kört runt.
Jag träffade en kille. En student. En filmstudent från Stockholm.
-Var han snygg? Sexig? -Ja.
Och briljant när ni pratade om Bergman?
Inte som du, men han var charmigt tafatt.
Tack. Tyst med dig.
Letar du efter nåt?
-Nej. -Nähä...
Hej!
Jag letar efter huset som var med i "Såsom i en spegel". Bergmans film.
-Tyvärr. Jag förstår inte engelska. -Ingmar Bergman.
-Filmskaparen som bodde här på ön. -Tyvärr.
Tack.
Kom igen!
Vill du äta lunch?
Nämen oj!
Jag letade efter huset i "Såsom i en spegel", men hittade det inte.
-Det fanns aldrig nåt hus. -Men det var en bild på kartan.
De byggde upp en fasad, och interiörscenerna spelades in i en studio.
Bergmansafarin, gumman!
Hur går det? Hur långt har du kommit?
Jag jobbar fortfarande med utkastet, men det blir kanske inget manus.
-Det liknar kanske sånt jag redan gjort. -Nej, det är inte möjligt.
Säger vi inte samma saker hela livet?
Jo, men ur olika synvinklar. Du måste lita på dig själv.
Rollfigurerna, dialogen, situationerna - allt stämmer.
Men nåt håller mig tillbaka och gör mig orolig.
Det är nåt annat. Om du känner dig orolig, ta en paus.
Du sa "skriv!" Nu säger du "skriv inte". Det är ingen hjälp.
Du vet ju att för mig är skrivandet tortyr. Jag plågar mig, pressar blod ur en sten.
Men i så fall... Gör nånting annat!
-Som vad då? Hemmafru på heltid? -Det är ett hedervärt yrke.
Att skriva borde inte vara så svårt. Du är inte femton år längre. Du har mognat.
Kanske har jag inte det.
-Skriv nåt annat. -Jag har inte en massa projekt på lager.
-Jag trodde att du skulle peppa mig. -Jag försöker.
Jag älskar ju det du gör.
Hur går det för dig?
-Rätt bra faktiskt. -Vad handlar den om?
Den handlar om alla osynliga saker som pågår i ett parförhållande.
Och storyn?
Varför berättar du aldrig nåt? Jag berättar allt.
Jag vågar inte avslöja nåt än.
-Kan du säga var den utspelar sig? -Här.
Här? På Fårö? Du säger det som om jag redan visste det.
-Jag trodde att du visste det. -Du berättar ju inget!
-Jag har titeln klar. -Den kan du behålla för dig själv.
Vad är det?
Är det ditt manus?
Saknar du June och vill åka hem? Är du säker?
-Får jag berätta om det jag skriver? -Ja.
Det är slutet på en längre berättelse, så det är kanske för tunt.
Det räcker kanske inte till en långfilm, men jag vill höra din åsikt.
Det hela utspelar sig under tre dagar, under ett bröllop.
Jag vet inte var än, men kanske på en sån här plats. Typ Fårö.
En ö skulle faktiskt funka väldigt bra.
Den kunde börja ombord på ett plan - eller kanske på en båt.
Så vi är ombord på en färja på Östersjön, på väg från fastlandet till Gotland.
Överfarten tar fyra timmar. Och det är vår.
Eller ska det kanske vara sommar? Det är sensommar.
En ung kvinna blickar ut i fjärran. Hon heter Amy.
Hon är i min ålder, eller kanske något yngre. Vi kan säga att hon är 28.
Hon är filmens huvudperson.
Hon kom nyss till Stockholm från New York.
Hennes gamla vän Nicolette ska gifta sig med en svensk - Jonas.
Bröllopsfestligheterna ska äga rum på en ö vid Gotlands nordspets - Fårö.
Och det är inte oväsentligt för Amy, för hon är regissör-
-och Bergman har en viktig plats i hennes föreställningsvärld.
För många är han en viktig referens, men för henne är han...
...ett slags tillflykt, en tröst.
Men det är inte honom hon tänker på just nu.
En annan man upptar hennes tankar.
Joseph heter han. Joseph kan hon inte släppa.
Amy var femton när hon träffade Joseph, som var sjutton.
De älskade varandra passionerat och lite valhänt, som tonåringar gör.
Och de slet varandra i stycken.
Joseph lämnade Amy samma dag som hon fyllde arton.
De gick skilda vägar, men Amy glömde aldrig Joseph.
När de sågs igen flera år senare insåg de att känslorna fanns kvar.
Attraktionen var fortfarande oemotståndligt stark. De blev älskande.
De var mer mogna nu och förstod varandra bättre.
Men situationen hade förändrats. Den här kärleken fick inte plats i deras liv.
Första gången var det för tidigt. Andra gången var det för sent.
Så de gav upp och slutade träffas.
Den här filmen blir det sista kapitlet i deras berättelse-
-som var full av misslyckanden, svek och dramatik.
Sorgen och lidandet överskuggas av några få minnen av intensiv lycka.
Nicolette hade föreslagit att Amy kunde göra sällskap med två av Jonas vänner.
De åkte bil till Fårö från Stockholm.
Joseph åkte också med dem, men han hade rest från Oslo.
Så efter att inte ha setts på flera år-
-sitter de två älskande i baksätet på en bil och får skjuts av två främlingar.
Wilma och Peter känner inte till Josephs och Amys förflutna.
De har en tyst överenskommelse.
De är blyga - eller är det en lek? De låtsas att de bara är flyktigt bekanta.
Det här spelet gör bara Amys åtrå starkare.
-Ska ni semestra i Sverige sen? -Nej, jag lovade min dotter att åka hem.
-Vad gulligt! Hur gammal är hon? -Hon är fyra.
-Och du? -Inga barn.
-Jag undrar om du tänker stanna. -Nej, jag måste åka tillbaka.
Plikten kallar.
Är det ett problem om jag inte har slips i kyrkan?
-Jag glömde köpa en på flygplatsen. -Det är nog lugnt.
Det slog mig att min klänning är vit. Det är min enda finklänning.
Bruden brukar vara den enda som bär vitt, men fråga Nicolette.
Den är ju inte kritvit, mer benvit eller krämfärgad. Typ beige.
Vill du gå upp på övre däck?
-Jag såg din film. -Jaha.
-Den där killen... -Vilken kille?
Han som spelar mig.
Ja, just det. Vad är det med honom?
-Jag är mycket bättre. -Säger du det? På vilket sätt?
I alla avseenden. Fysiskt till att börja med. Och han är en jävla typ.
Jäklar! Jag som trodde att jag hade idealiserat dig.
Du skojar, hoppas jag.
Vi har varit i Visby en gång. Under medeltidsveckan.
-De har en vecka med medeltidstema. -Var ni där?
-Naturligtvis. -Spelade ni olika roller?
-Typ. -Vad menar du?
"Albatross." Vi är framme.
Jonas? Nicolette?
-Jonas! -Nicolette!
Nicolette?
-Ni får inte se min klänning! -Förlåt.
Vi hittade henne. I klänningen.
-Hej! Hur är det? -Bra.
-Är du nervös? -Inte jämfört med Jonas.
-Var bor ni? -I Sudersand.
-Jag bor här. I Bergmansviten. -Jag är avundsjuk.
Toaletten är ute i trädgården. En liten tröst.
-Jag tror att vi bor här. - Vi ses sen! -Vi ses!
Mina farföräldrar växte upp här, så jag var här på sommarloven.
-Jag känner till varje kvadratmeter. -Träffade du Bergman?
Bergman, Bergman, Bergman. Varför är Sverige synonymt med Bergman?
Kom igen! Ni gifter er på Fårö - hans ö.
Jaså "hans ö"? Jag vet inte det.
-Har du sett nån av hans filmer? -Javisst.
-Vilken då? -Många av dem.
Vet du var hans hus ligger? Jag skulle vilja se det.
-Det ligger i Lauter. -Vänta lite...
-Kan du bokstavera det? -L-a-u-t-e-r.
I det huset bodde han fram till sin död. Du hittar det på en karta.
Tack.
Min far var så auktoritär...
Jag menar, vem har inte haft en auktoritär far?
Bergman hade det inte jobbigt.
Vet du vad som hände när han blev inkallad under andra världskriget?
Han fick magsår. Det var det han fick.
Åh nej, inte "dämonerna" igen!
Vem får magsår av att bli inkallad i Sverige? Vi var neutrala.
Åh nej, jag kan inte strida i kriget.
Jag har mina inre demoner att kämpa mot, för pappa hade skrämmande tavlor.
Kom igen! Visst, tre kritiker tyckte kanske att han var fantastisk-
-men det finns en värld utanför det egna rövhålet. Bergman kan dra åt helvete!
Jag träffade aldrig Bergman, men mina farföräldrar träffade honom i mataffären.
De tyckte att han var väldigt osympatisk.
Han tyckte kanske inte om att handla mat. Jag ska röka nu.
Har du en cigarett?
Tack.
Nicolette, jag har en fråga. Klänningen jag tänkte ha på bröllopet, den är vit...
Eller benvit. Typ beige. Är det ett problem?
Det beror på. Är den vit eller beige?
Benvit. En person utan känsla för nyanser skulle nog tycka att den är vit.
-Har du inga andra? -Jo, men inte lika eleganta.
Du kan låna en av mig.
-Vad gör du? -Tittar på stjärnorna.
-Jag drar nu. -Okej. Hur?
-Jag har hyrt en cykel. -Klarar du av att cykla på den?
Ska du inte be mig följa med upp till Bergmansviten?
Vi är inte fria och obundna, mrs Bergkvinna. Behöver jag påpeka det?
Kalla mig inte mrs. Jag är inte gift. Och var inte så nedlåtande mot mig.
-Är det allt? -Det är du som inte vill. Det märks.
Du drog dig undan.
Cyklar du förbi hos mig i morgon bitti och hämtar upp mig?
Okej.
-Det var den första natten. Lyssnar du? -Ja.
-Du zoomade ut. -Nej, det gjorde jag inte.
Så den första natten blir plågsam för Amy.
Nästa morgon väntar hon så länge hon kan...
Hon ger sig av väldigt tidigt för att hämta upp Joseph.
Hon cyklar till Albatross och kör fram till Bergmansviten.
-Hej. -Hej. Ska vi åka?
Ja.
Det fanns inget inplanerat den dagen, så de tog en cykeltur.
Folk hade sagt "ni måste se raukarna".
Det är stenformationer som havet har mejslat fram. De finns på öns norra kust.
De cyklar vidare och kör genom Helgumannen - ett gammalt fiskeläge.
Det känns som om du tänker slå ner på mig.
-Ingen tvingar dig att vara här med mig. -Jag vet det.
Vid solnedgången skils deras vägar åt.
Amy hoppas att Joseph ska höra av sig, men han kontaktar henne inte.
De ses inte förrän vid vigselceremonin följande dag.
Hon tog inte den vita klänningen.
Bruden och brudgummen tågar in i kapellet.
Du nalkas, ljuva sommar, då gräs och gröda gror
Med blid och livlig värma till allt som varit dött
sig solens strålar närma
och allt blir återfött
De rika örtesängar...
Amy ser på Joseph och hoppas att han ska vända sig om.
Tårar rinner nerför hennes kinder.
Är det brudparets starka känslor som smittar av sig?
Är det musiken? Eller hennes känslor för Joseph?
Eller nåt annat?
Låt dessa ringar för dem vara tecknet på-
-deras löften om ömsesidig kärlek och trohet.
Amen.
Ni får nu säga era löften till varandra.
Nicolette, jag ska älska dig. Jag ska dela glädje och sorg med dig.
Och jag ska vara dig trogen tills döden skiljer oss åt.
Efter vigselgudstjänsten kliver gästerna ombord på en buss-
-som kör dem till ett stort hus vid en sjö där bröllopsmottagningen är.
Fint! Så ja. Är ni med, då?
Vad tror ni? Är de klara, eller?
Ta den.
-Vill du ha en marshmallow? -Okej.
-Ner mot skogen! -Med ryggen åt huset!
Jag knyckte en flaska.
Nicolette drog runt med mig. Du vet hur hon är.
Oh, I love to love, but my baby just loves to dance...
Valde du den låten?
Kom nu.
...som en jävla kossa Ut och sluta supa som en jävla kossa
Sudersand!
Hej då! - Hej då!
Vi går ner till bastun vid stranden om ni vill hänga på.
-Men vad heter kuk på norska? -Pikk.
Tycker ni att det är roligt? Pikk heter det.
-Är det sexigt? -Det beror på hur du säger det.
Om du säger det på rätt sätt, kan det vara sexigt.
Fan!
Ursäkta mig.
Ja?
Vänta.
-Du går i väg hela tiden. -Jag är strax tillbaka.
Vad säger du? Tycker du om den?
Kom närmare. Jag ser inte.
Vit eller benvit?
Få se här...
Den blir skrynklig.
-Tycker du fortfarande om det? -Vad då?
Att älska med mig.
-Märks inte det? -Jo, men jag vill att du säger det.
Jag pratar aldrig om dig med min flickvän, men hon är svartsjuk på dig.
Bara på dig.
Finns det andra?
Ibland.
Du är också otrogen.
Jag älskar två personer. Det är annorlunda.
Jag älskar dig - och Michelle. Jag bygger en framtid med henne.
Varför hon och inte jag?
Jag vet inte. Det är bara...
Det är så livet blev.
Du fick ett barn.
Jag ville ha ett barn med dig.
Du ville ha två barn med två män samtidigt. Det var absurt.
Kom hit. Vänd inte ryggen åt mig.
Nej.
Sluta!
-Nu har jag ingen lust längre. -Jo, det har du.
Jag ber om ursäkt. Så var var vi ?
-De har precis lämnat bastun. -Okej.
Joseph bestämmer sig för att följa med till Amys rum.
Och du kan nog räkna ut vad som händer.
Vid ett tillfälle tar hon på sig sin vita klänning, för att han ska få se den.
Sen älskar de en gång till. Och en gång till. Sen somnar de i varandras armar.
Men när de lämnar huset blir Joseph kall och distanserad.
-Hej! -Hej!
-Alla vet tydligen. -Ja.
-Jag bryr mig inte om det. -Det gör jag.
-Är du arg? -Nej.
-Jo, det är du. Du är arg på mig. -Jag är arg på mig själv.
Det är samma sak.
Det vi gjorde var fel. Det är ett svek.
Du hanterar det bra, men jag kommer inte att kunna se min flickvän i ögonen.
Jag ska byta om. Men kan vi ses sen?
-Okej. När då? -Jag vet inte. Jag ringer.
Amy väntar på att Joseph ska höra av sig. Hon går mot Sudersand.
Två timmar senare håller hon på att bli galen.
Sviten är tom. Joseph är inte där.
Sen dyker Hampus upp och föreslår ett parti fia med knuff.
Med alkohol.
En, två, tre, fyra. Kolla.
Jag förstår inte det draget. Jag fattar inte vart du går.
-Såna är reglerna nu. Vi går baklänges. -Vi går baklänges.
-Och den här spelpjäsen? -Jag tror att du måste dricka upp den.
-Hur vinner jag? Berätta. -Du går hela vägen tillbaka till boet.
Och då vinner jag? Så du ändrade reglerna till Amy-regler?
Så att Amy vinner.
Jag vet inte om det är så bra.
Jag är inte säker på det. Jag tror att...
Amy känner sig mer och mer berusad och märker inte ens när Joseph kliver in.
Hallå!
Nicolette är amatörsångare, och sista kvällen uppträder hon för sina vänner.
Den första låten som jag ska sjunga är mycket speciell för Jonas och mig.
Jordgubbar, körsbär
och en ängels kyss på våren
Mitt sommarvin, det är ju gjort av allt det där
Ta av dina silversporrar Var hos mig ett tag
Och jag ska ge till dig
sommarvin Åh, åh, sommarvin
-Kan jag få en cigarett? -Det är min sista. Vi kan dela.
Vi ska åka till stranden. Hänger du med?
Jag vill inte vara i grupp. Jag vill vara med dig.
Jag älskar den här låten.
I've played all my cards
And that's what you've done too
Nothing more to say
No more ace to play
The winner takes it all
The loser's standing small
beside the victory
That's her destiny
I was in your arms thinking I belonged there
I figured it made sense
building me a fence
Building me a home
thinking I'd be strong there
But I was a fool
playing by the rule
The gods may throw a dice
Their minds as cold as ice
And someone way down here loses someone dear
The winner takes it all
The loser has to fall
It's simple and it's plain
Why should I complain?
Hej, det här är Joseph. Jag kan inte svara, men lämna gärna ett meddelande.
Vi är på stranden. Kan jag komma till ditt rum sen?
-Hej! Hur är det? -Bra, tack.
-Har ni sett Joseph? -Han har åkt.
Med Wilma och Peter. De skulle ta färjan som går klockan elva.
Hej!
Mår du bra?
Är det Joseph?
Det är inte över än, eller hur?
Amy går tillbaka till Sudersand. I huset klingar rastlösheten av.
Den ersätts av en kall sorg.
Så långt har jag kommit. Joseph har åkt, och Amy är helt förstörd.
Jag kan sluta där. Eller också hänger sig Amy med hjälp av klänningsskärpet.
Jaså?
Eller försöker hänga sig från en av väderkvarnens vingar - men misslyckas.
Klassiskt.
Hur som helst kommer jag inte vidare. Jag har kört fast.
Det löser sig.
-Tror du att det kan bli en film? -Ja. Det beror på dig.
Om man tittar på nåt tillräckligt länge blir det intressant, som nån sa.
-Tack. -Du fokuserar på tre dagar, det är bra.
-Du behöver bara komma på slutet. -Men det går inte. Kan du hjälpa mig?
Det tvivlar jag på. Och jag är inte rätt person att diskutera det här med.
-Varför inte? -Vad tror du själv? Fan också...
-Tack för att du överger mig nu. -Sån är inte jag.
-Ska jag inte lämna bilen? -Jag klarar mig tre dagar med cykeln.
-Blir du inte rädd på nätterna? -Jo, men det hör till, eller hur?
Om du blir alltför rädd, kan du ta in på bed och breakfast-stället.
Ja.
Kör försiktigt med vår lilla älskling. Och lycka till med producenterna.
Hallå?
Är det nån här?
-Du skrämde mig. -Och du mig.
-Det var öppet. -Jag borde ha låst, som man ska.
-Kom du tillbaka till Fårö? -Farfar dog, så jag ville tända ett ljus.
-Jag passade på att åka hit. -Får du det för stiftelsen?
De känner mig. Jag tänker inte stjäla nattduksbordet.
Hur är det? Går manusskrivandet bra?
Jag har skrivit ett utkast, men jag har inte tänkt ut slutet än.
-Var det här hans arbetsrum? -Ja.
Jag kom hit för att lyssna på musik, men sen somnade jag.
Det är lätt att somna i Bergmans hus. Det är alla bänkar med lammskinn.
Om du vill ha inspiration kan jag rekommendera meditationsrummet.
Det kallas också Ingrids rum. Bergman lät bygga det efter att hans fru dog.
Jag måste gå. Jag ska ta färjan kl. 16.
Lämna huset före kl. 17, annars går larmet.
-Okej, tack för att du varnade mig. -Inga problem.
När du går låser du och lägger nyckeln i lådan vid dörren. Okej?
Okej.
-Hej, Anders. -Hej, Chris.
Ett kort ögonblick visste jag inte var jag var. Allt flöt ihop.
-Filmteamet har åkt. -Jag var trött och behövde vila lite.
Ja, alla är slutkörda. Inspelningen är nästan klar.
-Kom du precis hit? -Nej, jag såg dagens sista tagning.
Jag ville inte lämna ön utan att ha sett Bergmans hus.
Du kunde ha gett mig en scen här inne.
Jag försökte, men din rollfigur hade ingen anledning att vara här.
Klockan är nästan fem. Vi måste gå innan vår vagn förvandlas till en pumpa.
-Kan du visa mig biblioteket först? -Ja. Den här vägen.
En livstid räcker inte för att hinna läsa en fjärdedel av böckerna.
Mitt favoritföremål här inne: en modell av Dramaten, Sveriges nationalscen.
Bergman fick den i gåva när han slutade.
Och vem iakttar allt från sin favoritplats?
Ingmar Bergman?
-Vill nån åka med till Albatross? -Jag!
Dags att säga hej då.
-Ja, jag åker tidigt i morgon. -Din fru och ditt barn väntar nog på dig.
Jag måste köpa fina presenter, annars får jag åka tillbaka.
-Du kan alltid köpa fårskinn. -Hej då. Sov gott!
Trevlig resa!
Vi ses i morgon!
-Ska vi spela en sista gång? -Ja. En cigarett - sen drar vi.
-Tillbaka till boet. -Du skojar! Jag hatar det här spelet.
Erkänn att du inte gillar att förlora. Du gillar inte när nåt glider dig ur händerna.
Om jag skulle behöva terapi, är du den näst sista person jag skulle gå till.
-Vem skulle vara den sista? -Min mamma.
-Fan också! -Okej, vi slutar.
Det är ett löjligt spel, och jag behöver sova.
Beräknad avresetid: om fyra timmar.
-Ska du inte följa med och säga hej då? -Jag är fast här.
Tack för allt.
Tacka mig inte.
Du borde se till att sova. Du måste vara pigg i morgon.
Gå nu. Se till att komma i väg.
-Vill du gå ut och titta? -Ja.
Den här ön är lite speciell.
Det är regissörens ö. Han som du och mamma gillar så mycket. Lever han?
-Han är död. -Kom han till himlen?
Det är tveksamt.
-Pappa, jag vill fråga en sak. -Låt höra.
-Finns det spöken? -Ja.
-Säg sanningen. -Nej.
-Jo, de finns! -Eller inte.
-Så varför berättar du spökhistorier? -Moi?
-Mormor sa att du ska göra en spökfilm. -Sa hon det? Vad vet hon?
-Hon läste det på internet. -Så hon är på internet nu?
Ja. Får jag höra din spökhistoria?
Det är en zombiehistoria. Den handlar om zombier.
Och det är ett jättestort monster... Svampar ploppar ut ur baken på honom.
Han har jättestora öron som sticker upp. Och han är helt täckt av bajs.
Och det rinner blod ur ögonen. Och så finns det en jätteflicka också...
Om du kollar riktigt noga där borta, kan du nog hitta mamma. Spring i väg nu!
June!
Åh, min lilla älskling!
Översättning: Sirje Rundqvist Talva Iyuno-SDI Group
Distribution: TriArt Film Ansvarig utgivare: Eva Esseen