Aceasta e povestea unui băiat și a visului său.
Dar, mai mult de atât, este povestea unui băiat american
și a unui vis cu adevărat american.
Ce s-a întâmplat ? Unde te duci, negrule ?
Suntem comitetul de primire.
- Fă bine și vino ! - Nu, Danny.
Hai ! E mai greu cu tine aici.
Anul 1928. Primăvara.
Dacă erai tânăr, sigur te gândeai la iubire.
Dar, dacă erai băiat, te gândeai la un singur lucru... baseball.
Am eu grijă de tine.
Trecem pe alt pod, numit după un fost proprietar de sclavi.
În cele din urmă, am ajuns pe Pământul Făgăduinței. Aleluia, amin !
Călătorie sprâncenată bătrânului Jim Crow !
Fir-ar !
Oameni buni, cu asta veți ajunge în următorul oraș.
Să urcăm bagajele !
- Așa. Cu mare grijă. - Mulțumesc.
Poftim, doamnă.
Așa.
Vi le duc eu.
Spune-mi, despre ce e cartea pe care o citeai ?
"Prințesa marțiană ?"
E despre un bărbat pe nume John Carter,
care, din căpitan în armata Virginiei de Nord,
devine războinic pe Marte.
Începe cu el fugind de apași și ascunzându-se într-o peșteră magică,
care îl transportă pe Planeta Roșie.
- Atunci devine interesant. - Stai așa !
Ai zis că eroul e un ofițer confederat.
Fost confederat.
A luptat pentru sclavie.
- Nu există "fost" în cazul lui. - Poveștile sunt ca oamenii.
Dacă îți plac, nu sunt perfecte. Doar...
încerci să le apreciezi, să le treci cu vederea defectele.
Da, dar defectele există.
Da, așa e.
Îmi place literatura SF.
Îmi place că eroii pornesc în aventuri în alte lumi,
ca să lupte înconjurați de alții,
înfrâng monstrul și salvează situația.
Băieții negri din Chicago n-au ocazia să facă așa ceva.
Doar dacă se înrolează.
Nu m-am înrolat pentru aventură.
M-am înrolat ca să scap de tata.
Partea amuzantă e că mă întorc acasă tot din cauza lui.
E bolnav ?
A dispărut.
La ce te uiți, George Freeman ?
La soția mea.
De ce te uiți la soția ta ?
Aștepți să-ți pregătească micul dejun ?
Mâine plec la drum, pentru ghidul de călătorie.
Știu.
Mă uit la soția mea pentru că
cred că am stat prea mult timp pe drum
și n-am stat destul timp în pat... cu ea.
George Freeman, mă faci să roșesc în fața Domnului.
Dacă ne privește, ar trebui să-i oferim un show.
Ce te-a apucat ?
O să fii plecat doar câteva zile.
Înainte, abia așteptai să pleci într-o mare aventură.
Știi... aș putea să mă duc eu...
Să fac călătoria în locul tău.
Vorbești serios ?
- E o idee așa de nebunească ? - Nu.
Este ?
Știi că am scris destul de multe recenzii pentru ghid.
- Fără îndoială, cele mai bune. - Cele mai bune.
Toate, pe baza însemnărilor tale.
Acum... imaginează-ți cât de bune ar putea să fie...
dacă aș face eu însemnările.
Știi că e periculos pentru o femeie să călătorească singură.
Știi cu ce... mizerii mă confrunt.
E periculos, Hippolyta.
Ce ? Unde te duci ?
Petrecerea începe la prânz
și nucile pecan din bucătărie nu se fac singure plăcinte.
Rămâi cu mine !
Ce faci ?
Știi că Dee s-a trezit. Știi că pereții sunt subțiri.
Nu mai știu când am făcut dragoste la lumina zilei
și vreau să-mi văd femeia.
Scârbos !
- Atticus ! - Diana !
Ce se întâmplă ?
Ce se întâmplă acolo ? Dee se aude ?
E bine. A fost surprinsă, atâta tot.
S-a întors nepotul tău.
- S-a întors Tic ! - Nu m-am speriat.
- Știu. - Mie mi-ai părut speriată.
S-a întors Tic ! Da !
CÃLÃTORII ÎN SIGURANȚÃ PENTRU NEGRI
Mulțumesc că ne ești client.
... prin părțile acelea în câteva luni.
Bun venit acasă, Tic !
Vărul meu a adus țigări de acolo.
Cred, dar tot trebuie să verific.
Un sfat greșit în ghid... și cineva ar putea să moară.
Am înțeles.
Începi să-ți redescoperi vechii prieteni.
Ceva de genul ăsta.
Mă mir că ți-a atras atenția cartea aia. De obicei, mie îmi place horrorul.
"Despre creația negroizilor."
O poezie a lui Lovecraft, despre care nu auzim prea des.
Tata m-a pus să memorez poezia cuvânt cu cuvânt,
după ce m-a prins citind asta.
Credea că mă face să renunț la mizeriile SF de la tine,
în favoarea literaturii respectabile.
A dispărut de vreo două săptămâni.
- Vreo... Nu ești sigur. - Știi cum e când bea.
Nu i-am dat atenție
până când a venit proprietarul lui, să spună că n-a plătit chiria.
Nu știu unde putea să se ducă.
S-ar putea să am eu o bănuială. Mi-a scris.
Despre mama.
Ce... ce-a scris ?
Că a aflat de unde provine familia noastră.
M-a chemat acasă, să mă duc acolo cu el.
Încă are obsesia strămoșilor ei ?
Credeam că a renunțat după moartea ei.
"Știu că, la fel ca mama ta,"
"crezi că poți uita trecutul."
"Nu poți."
"Trecutul e viu. Ai o datorie față de el."
"Am aflat ceva despre străbunii mamei tale."
"Ai o..."
"o moștenire secretă, un drept din naștere care ți-a fost ascuns."
Ciudat. Parcă nici nu e scris de tatăl tău.
Nici măcar n-am ajuns la partea ciudată.
Vrea să mă duc cu el în Lovecraft Country.
Scrie aici că strămoșii mamei sunt din...
Arkham, Massachusetts.
- De unde e Reanimatorul Cadavrelor. - Herbert West.
Lovecraft s-a inspirat din povestea din Salem, dar nu e real.
Ești sigur ?
Dă-mi să văd !
Ãsta e "d". Nu e Arkham cu "k",
e Ardham, cu "d". Ãsta e "d".
Pentru cineva care vorbește atât despre importanța educației,
credeam că tata scrie lizibil.
Voi căuta acest Ardham, poate adun niște indicii
despre această moștenire secretă despre care spune Montrose.
Vorbesc serios.
Nu șterge aia !
Și tu ! Haide !
O aventură. O șansă de a vedea lumea.
Așteptăm...
Închidem devreme, pentru petrecere.
Am spus că închidem devreme pentru...
Măiculiță ! Tic, tu ești ?
Era să nu te recunosc fără ochelarii de copilot.
- Mă ții minte. Tree. - Da, sigur.
Ascultă, tipul cu cercei, proprietarul. E aici ?
Sammy.
E în spate.
Fir-ar ! Scuze.
Ești fiul lui Montrose, nu ?
Îmi amintesc că l-ai luat în multe seri din barul meu.
N-a mai dat pe aici de săptămâni bune.
- Când l-ai văzut ultima oară ? - Acum vreo două săptămâni.
A plecat cu un alb.
- Polițist ? - Mă îndoiesc.
Parcă era cometa lui Bill Haley.
Nu-și lua hainele alea din salariul de polițai.
Eu bănuiesc că e avocat.
Doar așa și-ar permite mașina aia.
- I-ai văzut mașina ? - Tree a văzut-o.
Zicea că era un sedan auriu, o marcă străină.
A demarat rapid. Trebuie să fi fost scumpă.
Așa !
Bravo !
- Trebuie să fie înalt ! - Înalt !
- Înalt !
- Trebuie să fie înalt ! - Înalt !
- Înalt !
Vreau un iubit înalt și slab. Atât îmi doresc !
Mulțumesc !
Cred că mai am timp pentru o piesă,
înainte să urce pe scenă Slick Willy cu chitara.
Ce vreți să auziți ?
Zău, doar nu vă place muzica aia de albi de la radio, nu ?
"Viața ar putea fi un vis..." Plictiseală...
- Vreau să aud ceva antrenant ! - "Whole Lotta Shakin'" !
E Letitia ? Ruby, e sora ta.
Mulțumesc, Floyd. Am și eu ochi.
Atunci, un pic de blues să fie.
Leti, urcă și cântă cu ea !
- Leti, Leti... - Zău...
Sunt sigură că sora mea e obosită după ce a venit
de unde a apărut ca prin farmec.
Leti, Leti !
Leti, Leti...
Să fiți înțelegători.
N-am mai cântat împreună de când eram în corul bisericii.
Nu e niciun secret că sunt vremuri de mult apuse.
Bine. "Whole Lotta Shakin'".
Cine e ?
Bine...
Hei !
Bine, bine !
Mersi !
A fost distractiv !
La rochia asta scurtă, trebuia să porți dres.
E prea cald pentru așa ceva.
- Nu-ți permiți nici dresuri ? - Cine zice asta ?
Nu trebuie s-o spui. Știu că ai venit pentru bani.
Să nu crezi că, dacă ai cântat cu mine, primești din bacșișuri.
N-am nevoie de pomană. Doar să stau undeva.
Asta era.
El cine e ?
- Tic ? - El e Tic ?
Puștiul slăbănog, ochelarist, care se credea deștept ?
Da, s-a maturizat.
Dar tu, nu.
Stau la pensiunea de pe McCarthy.
E infectă ! Ce s-a întâmplat cu camera de pe Linden ?
S-a întâmplat înmormântarea mamei.
- Ruby. - N-are sens să mai vorbim.
E o realitate.
Poți să stai două nopți.
Ce să-mi găsesc de lucru în două zile ?
Îți găsești în cartierul de nord.
- Nu fac curat în case. - Atunci, ce ?
Crezi că te vei angaja la un magazin din centru ?
- Da. - Crezi că e simplu ?
Da !
Eu încerc de ani buni.
Dacă mă angajez, vom avea bani să ne mutăm amândouă.
Stau bine acolo.
Putem avea camera noastră, poate, chiar casa noastră.
Azi, mulți oameni de culoare se mută în cartierele de albi.
Atunci, să te primească unul dintre ei.
Sau du-te la Marvin !
Două nopți, Leti.
Atât.
Tot te supără genunchii ?
E o binecuvântare că mai fac ceva, cu ambele rotule sfărâmate.
Acum, Hippolytei i-a venit ideea absurdă să călătorească.
Nu-mi imaginez ce s-ar fi întâmplat dacă petardele alea explodau lângă ea.
De-asta ai publicat ghidul, nu-i așa ?
Ca negrii să fie în siguranță.
Dee a făcut asta ?
Puștoaica are imaginație, ca tine.
Înfricoșători, nu ?
Spune-mi unde găsesc Ardham.
S-ar putea să fie cam dificil.
Ultima oară a fost menționat într-un recensământ
în urmă cu peste două secole.
Atunci era pe undeva prin... districtul Devon, Massachusetts.
Districtul Devon...
Te duci după el.
Am nevoie de o mașină.
- Woodie mai merge ? - Woodie o să mai meargă mult.
Doar de asta sunt sigur.
- Și de faptul că vin cu tine. - Cu genunchii tăi...
Oricum plecam într-o călătorie pentru ghid.
Nu strică să ajung și în districtul Devon.
Nu cred că mai ești așa de sigur...
dacă te uiți la asta.
Districtul Devon.
Unde vă direcționez apelul ?
555-438...
520...
3093...
29... 15.
Coreea de Sud ?
Da.
Tic ?
Tu ești ?
Te-ai dus acasă.
Nu trebuia !
Stai acolo, Tic, sau mă ajuți ?
Leti Lewis.
Doar prietenii pot să-mi spună așa. Mai suntem prieteni ?
Având în vedere că erai singura fată
din clubul de ficțiune "Viitorul științei"...
Așa e !
Am auzit că te-ai ascuns în Florida. Cum e acolo ?
Segregare.
Tu unde ai fost ?
Peste tot, câte puțin.
- Și ce ai făcut ? - De toate.
Sunteți gata de plecare ?
- Stai ! Vii cu noi ? - O parte din drum.
Marvin lucrează la Muzeul istoriei afro-americanilor.
Va căuta informații despre misteriosul Ardham.
- Mulțumesc, iubitule. - Suntem gata să bifăm lista ?
Da.
- Bine. Saltele și pături. - Da și da.
- Cauciuc de rezervă și cric. - Da.
Rachete semnalizatoare și trusă de prim ajutor.
- Da, ambele. - Materiale de lectură.
Am luat eu.
Cred că lista pentru călătorie e completă.
Am uitat ceva ?
Nu, cred că ai tot ce trebuie.
- Cred că... lipsește ceva. - Nu trebuie să faci asta mereu.
- Așa e, benzile desenate ale lui Dee. - Asta lipsește.
Am așteptat cu răbdare să văd ce se întâmplă cu Omul-Panteră.
"Orinthyia Blue" ?
Scumpo, ai decis s-o schimbi.
Nu e mare lucru, mamă. Ne vedem când te întorci, tată.
Sigur, puiule.
- Și atlasul e în mașină. - Da.
Mulțumesc, iubito.
- Ai grijă. - O să am.
Bună seara.
Mă aflu, și nu pentru prima oară...
într-o situație asemănătoare cu a prorocului Ieremia.
De exemplu, nu îl contrazic pe dl Burford când spune...
că inegalitatea pe care o suferă populația de negri din SUA
a zădărnicit visul american.
Într-adevăr, așa este. Contrazic alte afirmații ale sale...
Celălalt aspect mai profund, care mi se pare jenant,
are legătură cu punctul de vedere personal. Trebuie pusă problema astfel.
Simțul realității pe care îl are fiecare.
Propunerea făcută Camerei, dacă punem problema așa:
"Se împlinește visul american pe seama negrilor"
sau "visul american e împlinit pe seama negrilor"...
E o întrebare formulată oribil,
iar răspunsul la această întrebare, reacția la această întrebare
trebuie să depindă de poziția fiecăruia în lume,
de simțul realității,
de perceperea realității.
Asta înseamnă că depinde de concepții,
la care ținem atât de mult, încât abia dacă le conștientizăm.
Un sud-african alb, un fermier sau un șerif din Mississippi
sau un francez izgonit din Algeria,
toți au la bază o percepție a realității
care îi determină, de exemplu,
în cazul francezului exilat din Algeria,
să apere motivele pentru care Franța a condus Algeria.
Șeriful din Mississippi sau din Alabama,
care crede cu adevărat când vede un copil negru
că acea femeie, acel bărbat, acel copil
trebuie să fie nebuni să atace sistemul căruia el îi datorează identitatea.
Pe de altă parte...
Am aflat că în apropiere e restaurantul Lydia's.
Nu deviem prea tare dacă mâncăm acolo.
Ce zici de un ocol ?
- Unde e ? - În Simmonsville.
Știi ce trăiește în zona asta, pe atlasul Dianei ?
Ce ?
Troli care se scobesc în dinți cu șoferi naivi.
Amuzant. Trebuie să adaug noutăți în ghid. Am un termen-limită.
Nu tu ești editorul ?
Exact. De-asta știu ce afurisit pot să fiu.
Nu că mi-ar fi cerut vreunul părerea, dar aș mânca ceva cald.
Ai auzit-o pe fată.
Dacă tot n-am voie să conduc, aleg postul de radio.
S-o luăm pe aici !
- Ce faci, fato ? - Îl dau mai tare pe B.B.
- Ce știi tu despre B.B. ? - Te plesnesc !
Herman.
"Da, mă superi, iubito..."
STAȚIA DE POMPIERI SIMONSVILLE
Căutăm o clădire din cărămidă roșie.
Ar trebui să fie pe stânga, spre capătul orașului.
Asta trebuie să fie.
Bine.
- Nu ziceai că se cheamă Lydia's ? - E unde trebuie.
Nu judeca o carte după coperte.
Cartea nu poate refuza să ne servească.
Sau să ne scuipe în pahar.
Bună ziua !
Treceam prin zonă și ne-am gândit să mâncăm ceva.
Ne așezăm singuri.
Da, asta o să facem. Mulțumesc.
Un meniu, te rog ?
Ce au bun aici ?
Să comandăm cafele.
Se pare că Simmonsville Dinette nu va fi inclus în ghid.
- Da, dar acum suntem aici. - Nu înseamnă să rămânem.
Mai facem două sau trei ore până la Marvin.
Suntem aici, fir-ar să fie ! Avem tot dreptul să fim aici.
Suntem cetățeni.
Tu ești veteran, pentru numele lui Dumnezeu.
Banii noștri sunt la fel de buni ca ai celorlalți.
Trebuie să vizitez toaleta.
Biscuiții cu sos miroseau al naibii de bine.
Cred că asta comand.
Dacă mai vine chelnerul.
Sunt trei... tocmai s-au așezat la masă.
Jur că nu i-am servit. Mai ales după ce i-ai făcut drei Lydia.
Unchiule George...
Amintește-mi de ce Casa Albă e albă.
Războiul din 1812.
Soldații britanici au ars aripa executivă.
Mai târziu, când au reconstruit-o sclavii,
au vopsit pereții albi, să acopere...
Urmele incendiului.
Ridicați-vă ! Trebuie să plecăm de aici acum !
Unchiule G, hai ! Hai, unchiule...
- Lasă-mă pe mine să conduc ! - Urcați !
Hai ! Mai repede !
- Mergi drept ! - Trag în noi !
Cum naiba să merg drept ?
Se apropie !
Ia-o la stânga !
Mai încet ! O să derapezi !
Taci și lasă-mă să conduc !
Fato, o să ne izbim de ceva.
Mă cheamă Letitia afurisita Lewis !
Hai, apropie-te !
Apropie-te de ticăloși !
- Leti ! - O văd.
Fir-ar !
Leti !
Pornește ! Pornește, Leti !
Termină !
Cum au zburat albii ăia...
- A fost ireal. - Ca într-un roman de Bradbury.
Stai ! Cum s-au răsturnat ?
Din cauza șofatului surorii tale.
- N-au putut să țină pasul. - Ne-a salvat.
Stai... mai spune o dată ! Am auzit bine ?
- Cine v-a salvat ? - Letitia afurisita Lewis !
Se face târziu, Marvin. Ce-ai aflat despre următoarea noastră oprire ?
Mai auzisem povești despre districtul Devon,
dar când am cercetat, am aflat lucruri tot mai ciudate.
Reședința, Bideford, a fost numită după un oraș din Anglia
unde erau judecate vrăjitoarele.
Au spânzurat o femeie că s-a culcat cu diavolul
care i-a apărut sub chipul unui bărbat negru.
Vrei să spui că... Bideford a fost fondat de vrăjitoare ?
Nu, de vânătorii de vrăjitoare. Și nu le plac deloc cei din afară.
Mă îngrijorează mai mult alte istorisiri.
Călătorii au fost atacați în păduri.
- Cine i-a atacat ? - Urși grizzly, lupi, cine știe ?
Sunt și câteva povești despre persoane dispărute,
unele care i s-ar putea datora actualului șerif.
Eustace Hunt.
Fost pușcaș marin.
- Ãsta e dosarul de la NAACP. - E doar o treime din el.
Nu știu dacă prefer să-mi iasă în cale animalele sau tipul ăsta.
Și Ardham ?
A fost fondat cam odată cu Bideford.
- Arhivele locale nu spun de către cine. - Asta ai aflat ?
Da, am sunat și la Registrul Funciar, ca să aflu numele proprietarului.
N-a răspuns nimeni.
Dar, din ce am reușit să aflu...
Ar trebui să fie pe aici.
E în pustietate și nu e niciun loc sigur unde să oprim.
Ce vrei să faci ?
Mă duc la Registrul Funciar.
Hărțile proprietății ar trebui să indice clar unde e Ardham.
E doar primul număr,
dar va fi chemată să repare telescoape defecte
sau computere defecte de pe alte planete.
Și ia ghici ! Zboară de pe o planetă pe alta
în Buickul ei spațial, numit Stonie.
Tată ?
- Tată, ești acolo ? - Da, sunt...
Da.
Totul sună minunat.
Dar trebuie să închid, scumpo. Nu vreau să-i încarc nota dlui Baptiste.
- Dă-mi-o pe mama ta. - Bine, tată.
Mamă...
Tocmai voiam să urc pe acoperiș.
E o noapte foarte senină. Poate văd, în sfârșit, Cassiopeia.
Nu vreau să te rețin.
Dar, draga mea... mă gândeam...
Poate, în următoarea călătorie,
ce-ai zice să mergem împreună ?
Îmi place.
Noapte bună, George Freeman !
Noapte bună !
Cât va dura vizita asta ?
Mă întorc acasă în câteva săptămâni. Contribui și eu. Gătesc, fac curat...
Ce ai făcut cu banii pe care ți i-am trimis acum două luni ?
I-am economisit. Ca să iau autobuzul.
Nu-i adevărat. Nu sunt prost, Letitia.
Bine. I-am folosit ca să plătesc cauțiunea unor prieteni.
- Dar nu e ce crezi. - Niciodată nu e !
- Am protestat... - Nu contează ce ai făcut.
Ceea ce fac eu schimbă vieți !
Mi-ai spus că ai nevoie de bani ca să vii acasă !
Credeam că o să vii la înmormântarea mamei !
Cum să nu vii la înmormântarea propriei mame ?!
La naiba ! O să-mi scoateți în continuare ochii cu asta.
Bineînțeles ! E mama noastră !
Tu și Ruby vreți să pară o sfântă și m-am săturat !
Ai grijă cum vorbești despre mama în casa mea !
- Eu și Ruby n-avem casă. - De parcă ar fi vina mea.
Nu sună bine.
Am auzit certuri mai rele.
Eu, cu tata.
Ți-a zis ce s-a întâmplat când am venit ultima oară ?
Nu.
A venit un reporter.
Voia să-mi ia interviu despre cum e să fii soldat negru.
Tata s-a enervat rău.
A zis că e suficient că-mi irosesc viața
pentru o țară care mă urăște.
Acum urma să-i inspir și pe alții să facă aceeași greșeală prostească.
Atunci am decis să ripostez.
Se mai văd crăpăturile din perete, unde ne-am izbit.
Dacă nu a fost de acord cu decizia ta nu înseamnă că nu îi pasă.
Nu mi-a scris niciodată.
Nicio scrisoare, până a avut nevoie de ajutor.
În primul tău an în Coreea, venea la masă aproape în fiecare seară.
Nu întreba de tine, aștepta să-i spun eu.
Dacă nu-i spuneam, nu pleca acasă.
Stătea până la 10, la 11, până la miezul nopții,
dacă era nevoie, așteptând să aduc vorba despre tine.
- O scotea din minți pe Hippolyta. - Normal.
Un alt exemplu al încăpățânării lui.
Montrose a făcut tot ce a putut.
- N-a fost ușor cu tata. - De ce îl aperi mereu ?
Ați crescut în aceeași casă. Tu ești normal.
- Tatăl tău era... - Ce era ?
Ce ?
Era mai mic și mai firav. El a dus greul.
Trebuia să-l protejez mai mult. Voi regreta mereu.
Și eu am fost mai mic și mai firav.
Nu m-ai protejat. Regreți și asta ?
Fir-ar să fie ! Uite la ce m-ai împins !
Atticus.
- Sunt probleme de familie... - Dă-mi drumul !
- Mă doare. - Nu a noastră.
Pleacă ! Nu vreau să mai stai încă o noapte în casa mea.
DISTRICTUL DEVON
Am trecut pe aici de zece ori.
Harta arată un pod peste râu.
- Știu ce arată. - Există. Trebuie să găsim drumul.
Am mers prin pădurile astea toată ziua. Nu-i niciun drum.
- Letitia, ai văzut ceva ? - Nu...
Oprește mașina ! Cobor și mă uit.
Cauți un drum pe care nu l-a văzut nimeni toată ziua.
Poate a fost acoperit de pădure.
De-asta nu l-am văzut, probabil. Oprește !
Fir-ar !
- Ce faci ? - Te ajut să cauți.
Gândește-te ce a spus fratele meu.
- Să plecăm până nu se întunecă. - Știu.
Dar am venit până aici...
Nu înseamnă că renunțăm. Îl vom găsi pe tatăl tău.
Dar nu azi.
Ce-a fost asta ?
E un shoggoth.
Ce ?
Un monstru din poveștile lui Lovecraft.
Cum arată ?
O masă amorfă imensă, cu sute de ochi.
Atunci, nu sunt deloc înfricoșători. Putem fugi de ei.
Unchiul George poate.
Nu poate...
Tu, ăla din mașină, coboară !
Ceilalți, veniți în spatele mașinii !
E în regulă.
- Cine ești ? - George Freeman, domnule.
Ei sunt nepotul meu, Atticus, și prietena lui, Letitia.
- De unde sunteți ? - Din Chicago.
Sunteți departe de casă.
Eram în trecere și am luat o mică pauză de toaletă.
Știți ce e un oraș cu regula apusului ?
Da, domnule. Știm.
Districtul ăsta are regula apusului.
Dacă vă prind urinând în pădurile mele ca animalele, după apus,
ar fi de datoria mea să vă spânzur pe toți de copaci.
Încă n-a apus soarele.
Soarele apune azi la 19:09.
Peste șapte minute.
Atunci, vom ieși din district în șase.
E imposibil, dacă mergeți spre sud pe drumul ăsta...
Doar dacă mergeți cu viteză.
Dacă mergeți cu viteză, trebuie să vă opresc.
Atunci, mergem spre nord.
S-ar putea să meargă.
- Ce-ar fi să încercați ? - Vom încerca.
E ilegal să întorc în loc aici ?
Deștept mai ești !
În mod normal, aș considera întoarcerea o ilegalitate.
Dar, dacă mă rogi foarte frumos, te las de data asta.
- Vă rog ! - Poți mai mult de atât.
Spune: "Vă rog, îl lăsați pe negroidu' ăsta deștept să întoarcă aici ?"
Vă rog, îl lăsați pe negroidu' ăsta deștept să întoarcă aici ?
Bine.
Doar de data asta, fiindcă m-ai rugat frumos.
Cât mai e ?
Mai avem 2,5 km până ieșim din district.
- Reușim ? - Stai... scuze... trei.
Trebuie să trecem șina de tren.
- Cât e ceasul ? - E... 19:05.
- Ajungem în patru minute ? - Trebuie.
- Vine ! - Fir-ar !
- Poți să mergi mai repede ? - Nu. Ne va opri.
- Accelerează. - Ce face ?
Nu știu !
- Nebunu' dracu' ! - Jigodie !
Vine iar !
Țineți-vă !
Leti, ia arma !
Mai avem un minut.
Uite șina !
Atticus, atenție la viteză !
- Cât mai avem ? - 30 de secunde.
Zece secunde !
Hai, hai !
Drăcie...
- Da... - Bine, Tic.
Am reușit !
Fir-ar !
Știam că vor ieși iar astă-seară.
- Ați zis că sunt țigani, dle șerif. - Sunt călători, asta e sigur.
Dacă n-au furat mașina.
Ai dreptate, Talbert.
Ce zici de asta ?
- Chiar sunteți din Illinois ? - E o neînțelegere.
- Nu știu pe cine așteptați... - Puneți-i la pământ !
Termin eu.
Când te întreb despre jaful din Bideford de aseară
sau despre cele din Bucks Mill de săptămâna trecută,
o să-mi spui: "Ce jafuri, dle șerif ? Noi suntem doar în trecere."
Dle șerif Hunt...
Unchiul meu are dreptate, e o neînțelegere.
Nu suntem nici spărgători, nici hoți de mașini.
Puteți să percheziționați mașina, dacă vreți.
Spune-mi că n-am auzit asta.
Negroidul mi-a dat permisiunea să-i percheziționez mașina ?
Cred că da, dle șerif.
Ãsta se crede deștept.
Atunci, spune-mi, dacă sunteți în trecere,
de unde îmi știi numele ?
- Răspunde ! - Răspunde, băiete !
- Nu ! - Vă rog, nu-l împușcați !
Ce-a fost asta ?
Țineți armele îndreptate spre ei. Probabil, sunt lupi.
Ãștia nu sunt lupi, dle șerif.
Dumnezeule...
Fugiți !
Hai ! Fugi ! Hai !
Acolo ! Trebuie să plecăm din spațiul deschis.
Ridică-te !
Vin !
Fugi !
Așteaptă !
- Unde e unchiul George ? - Intră !
Vine din dreapta ta !
Dle șerif, hai ! Deschide ușa asta nenorocită !
Deschide ușa !
Înapoi !
Închide dracului ușa !
Tu... apucă de masă !
Ar putea să fie teafăr.
- Tic, nu poți ! - Mă duc după el.
- Stai ! - Fir-ar !
Nu risc să-i aduci aici, ai înțeles ?
Ce faci ? Mă împuști ?
O să atragi arătările alea.
Dle șerif, vine cineva.
- Unchiule George ! - Deschide ușa !
- Hai ! - Dă asta la o parte !
Ce faci ?! Nu !
Unchiule George !
Hai !
Repede ! Închide ușa !
- Ești bine ? - Depinde ce înțelegi prin asta.
- Credeam că ești în spatele nostru. - Am căzut și așteptat.
Ce negroid norocos ! Chestiile alea mi-au omorât patru oameni.
Ce sunt ?! I-au rupt capul !
- Sunt monștri. - Nu există monștri.
Nu contează ce sunt. Trebuie să luptăm cu ei. Ne trebuie arme.
Ascultați-i... "Copiii nopții..."
- "Ce muzică fac." - Ce tot bolborosește ?
Un citat din "Dracula".
Nu m-au atacat și am avut doar lanterna.
Crezi că sunt un fel de vampiri.
Dacă am dreptate și lumina îi vatămă,
se explică de ce am mers prin păduri toată ziua,
și n-am întâlnit niciunul până la apus.
Trebuie să supraviețuim până la răsărit.
- Ne mai trebuie surse de lumină. - Rachetele.
- Ar ajuta și farurile. - Încotro e mașina ?
- Încotro e mașina ?! - La 400 m prin spatele cabanei.
- Mă duc. O să alerg. - Nu !
Te crezi prea deștept.
S-ar putea să ne lași aici.
Se duce ea.
Nicio șansă !
- Nu te întreb. - Du-te dracu' !
Nu, pot să mă duc. Pot s-o fac, Tic.
Am fost campioană la atletism.
Știu că șofezi fără ochelari noaptea, dar nu e momentul să facem încercări.
Bine.
Alergi cât poți de repede. Nu te uiți înapoi.
Dacă auzi împușcături, te duci după ajutoare.
De-ar fi să umblu prin valea umbrei morții...
Leti !
- Leti, mă auzi ? - Te aud, dar mor de frică.
Tu nu pari speriat. Te-au învățat asta în armată ?
Nu mi-e frică, pentru că frica nu ne va salva.
Tu ne vei salva.
Hai ! Du-te ! Fugi !
Eu iau lanterna, în caz că teoria ta e corectă.
Unde naiba e ?
Atticus !
Dle șerif, ești bine ?
Ce se întâmplă când te mușcă un vampir ?
Hai, hai ! Pornește !
- Trebuie să-l împuști ! - Ce mama dracului ?!
Împușcă-l !
Hai, hai !
- Îl împușc eu ! - Împușcă-l !
Ce mama dracului ?!
Ia pușca !
Împușcă-l !
Unchiule George !
Vin !
Atrage-l spre faruri !
Fir-ar al...
Hai !
Drăcie...
Hai !
Vă așteptam, dle Freeman.
Bun venit acasă !
Ați urmărit serialul LOVECRAFT COUNTRY
Sfârșitul episodului 1
Subtitrare: Retail