ЗА ОДНОЙМЕННОЮ МАНҐОЮ ТАДАШІ АҐІ ТА ШУ ОКІМОТО
БОЖІ КРАПЛІ
ХІРОКАЦУ ЧЕКАЮ ВНИЗУ
Що?
Дідусь не хоче, щоб ти їхав.
Слушно.
Ти не винен у її смерті.
Дуже хочу в це вірити.
Каміла знає?
Я викреслив її з життя.
Іссе…
Бережи тих, хто тебе любить.
«Організаційний комітет
анулював усі результати конкурсу.
Більшість спонсорів відмовилися
від подальшої участі.
Ця хвиля відмов загрожує
самому існуванню конкурсу першого вінтажу».
Не думала, що дійде до такого.
Це ще не все.
З нами зв'язалися кілька виноробів –
просять вилучити їх з Довідника.
Я їх розумію.
Ти теж ідеш.
Ну,
хтось мусить піти.
Твоя правда.
Тоді йду я.
Тільки одне прохання.
Хуан Лопес ні в чому не винен.
Він заслуговує на місце в Довіднику.
Добре.
Дякую.
А він тут звідки?
Це я його запросила.
Вам обом є про що поговорити.
- Нам нема про що говорити. - Прошу тебе.
Привіт.
Залишу вас.
Треба бігти на потяг. Повертаюся в Шасанґр.
Удачі.
Вибач.
Усе нормально. Бережи себе.
Сідай.
Так, але треба встигнути до вечора.
Ми разом уже десять років,
не підстав мене, бо нас тут накриє.
Ну…
Казав. Добре, чекаю. Скажи, хай прискоряться.
Дякую. Бувай.
- Допомогти з чимось? - Ні.
Ви збираєте руссан? А не зарано?
Насувається дощ на чотири-п'ять днів.
Будеш розказувати, що мені робити?
Не знаєш, де Тома?
Він не хоче з тобою говорити. Ми працюємо.
- Розумію, ти злий, але можемо ми… - Усе, дай нам спокій.
Твої речі – в гостьовій.
Алло. Жерар?
Насувається буря.
Гей, Бене, заждіть!
Я з вами.
Часу обмаль. Беріть інструменти, йдіть за мною.
Зрізайте грона акуратно, я вас прошу.
Поспіх – не привід робити абияк.
Тома!
Повні відра одразу несіть до контейнерів.
- Не лишайте їх у рядах… - Тома.
…бо попадають!
- Що? - Розумію, момент невдалий,
- але треба поговорити. - Так, невдалий.
Каміло, я все сказав.
Я думала, що роблю правильно. Я помилялася. Пробач.
Пізно. Я тобі більше не довіряю.
У мене повно роботи.
Тома.
Тома!
Розумію, в нас мало часу, але треба встигнути!
…цей сорт недооцінюють у деяких регіонах, зокрема в Ельзасі.
Дивіться сьому сторінку звіту.
Також раджу додати рислінг «Ґран Крю Мюнхберг» від домен Остертаґ.
Воно чудово доповнить морського окуня в солоній скоринці.
Дуже дякуємо.
Врахуємо всі ваші рекомендації.
І маємо до вас ще одне прохання.
Кілька клієнтів хотіли спробувати ваше грузинське вино.
Від Давіта Абашидзе.
Не розумію, про яке вино йдеться.
Ви дуже скромні.
Завдяки вам і вашій подрузі Камілі Лежер
світ дізнався про це вино.
У нього така надзвичайна історія.
Про нього багато пишуть у пресі.
Ми б хотіли додати його в меню.
Сато-сан каже, зв'язок обірвався.
Так.
Що йому сказати?
Що я більше не хочу з ним працювати,
і всі кошти за консультацію буде повернено в повному обсязі.
Я такого не скажу.
Скажеш.
Томіне-сан… Вам зараз нелегко.
- Може, підете додому й від… - Я не хочу відпочивати!
Чікако…
Вибач.
ГРОНА ГНІВУ:
ВИКРИТО АФЕРУ ВІДОМОГО ЕНОЛОГА
НА ПРЕСТИЖНОМУ ВИННОМУ КОНКУРСІ
НАТАША – МОРСЬКИЙ ЛЕВ НІКОЛИ НЕ СПАТИМЕ НА ФУТОНІ.
ТАК СКАЗАВ ДАЙ. СКУЧАЮ
Ти чого тут? Не чув, що я парія?
Філіп і Тома мене запросили.
Хочуть викупити твою частку й просять, щоб усе відбулося чесно
і без затримок.
Вони мене виганяють?
Визнаю, я помилилась. Але ж маєтку нічого не загрожувало.
Вибачаюся – мене не слухають.
Мене запросили як посередника.
Урегулювати юридичні питання в цій справі.
Ми три роки працювали над цим маєтком.
Усе проєктували разом. Ще нічого не закінчено.
Я не вирішую, хто з вас правий.
Лише організовую розрив стосунків.
А якщо я не продам?
У вашій партнерській угоді
є пункт про відсторонення – його можуть активувати, цитую:
«якщо хтось діє проти інтересів компанії
або порушує її етичні принципи».
На їхню думку, те, що сталося на конкурсі, підпадає під цей пункт,
і це дає їм право вимагати примусового продажу твоєї частки.
Як вони можуть…
Спільне життя – це рішення двох людей,
а в цьому випадку, виходить, уже трьох.
Я не піду.
Так їм і передай.
Швидше, будь ласка! Ми не встигаємо!
Вона не продасть.
Як мило. Ти казав, що в нас є чим на неї тиснути?
Тут усе складніше – вона може піти до суду.
- Може, спробуємо домовитись? - Яке «домовитись»?
Це буде найгірший урожай за останні 20 років.
Хай краще зі мною не жартує.
Філіпе, давай без емоцій.
Вирішуй з її адвокатом. Хоче війни – буде їй війна.
Може, якось інакше спробуєте? Ти знаєш її ще змалечку.
Саме тому я й не вигнав її одразу.
Зроби так, щоб її тут більше не було.
Швидше розберемося – швидше підемо далі.
Якщо так, шукайте іншого адвоката.
- Я не братиму участі в цій війні. - Без проблем. Іди.
Я тебе розумію.
Ми знайдемо адвоката.
Може, порадиш когось?
Паскудство!
- Алло? - Іссе, це Тальйон.
- Так? - Ти, напевно, вже чув,
що сталося на конкурсі першого вінтажу?
Так.
Я зараз у маєтку Шасанґр. Каміла й Тома розходяться,
сперечаються через поділ компанії.
Боюся, нічим хорошим це не скінчиться.
Тому ти мені дзвониш?
Я знаю, ти злий на неї.
Але вона хотіла як краще –
ти розумієш це як ніхто інший.
Подзвони їй.
КАРТЛІ – ГРУЗІЯ
Прибули.
Твоя мати не вийде?
У неї болять ноги, вона відпочиває.
Тоді пішли.
До речі, це мій племінник.
- Привіт. - Чао.
- Непогано. - Ага.
Відкриєте, будь ласка?
Тут нічого нема.
Вино вже розлили в пляшки.
Який об'єм?
Або 1 500, або 2 000 літрів, точно не знаю.
Перед збором треба буде все продезінфікувати.
Яким методом зазвичай дезінфікуєте?
Не знаю. Спитайте в матері.
Обробимо сіркою.
Нагріватимемо?
Це знищить бактерії.
Скільки триває мацерація?
По-різному. Спитайте в мами.
Щоб спробувати вино, теж треба питати маму?
Ходімо. Я знаю, де воно.
- Де моє вино? - Ану заспокойся!
Де вино, питаю?
Якщо думаєш, що воно «чиєсь»,
то ти так нічого й не зрозумів.
Не мороч голову. Де пляшки?
Я повернула їх Богу.
Ще раз питаю: де пляшки?
Я віддала їх у монастир.
Давіте, що там таке?
Нічого. Вони віддали вино в монастир.
Але нічого. Ходімо, я покажу виноградники.
Може, спершу в монастир?
Ні, ми туди не підемо.
З ченцями ми домовимося. Заплатимо, скільки треба.
Повір, вони з нами не говоритимуть.
Та перестань!
Я італієць, церкву поважаю. Просто…
Забудь про пляшки. Ми їх більше не побачимо.
У нас є виноградники і врожай цього року.
Тобто через рік у нас буде перший урожай.
- Три роки. - Що «три роки»?
Мінімальний час для бродіння у квеврі.
І навіть так, я не знаю, як усе пройде –
вино я так і не скуштував.
- Послухайте. - Погреба в тебе більше немає.
Як робити вино – ти не знаєш.
Процес займе, як мінімум, три роки.
Давіте, ми так не домовлялись.
Вирішуй родинні справи.
А зараз відвези нас в аеропорт.
Будь ласка.
ТАМАР – ВИНО ТАМ,
ДЕ ЙОМУ І СУДИЛОСЯ БУТИ. Я ТОБІ ПРОБАЧАЮ. ТАМАР.
Усе добре?
Так.
Підійдеш на хвилину?
Хочу з тобою порадитись.
Добре.
Так.
Міряв потенційний вміст спирту?
Угу. 12,8.
Вісім днів не дозріло. Що думаєш?
Можна це компенсувати,
якщо пропустити їх через нові бочки від Бертом'є.
Буде трохи солодше.
- Я так і думав. - Не найгірший варіант.
Що ти тут забула?
Я її запросив.
Хотів почути її думку.
Через те, що вино не дозріло,
думаємо прогнати його через бочки Бертом’є з сильним випалом.
Нащо?
Випал приглушить кислотність, а різкість з часом згасне в пляшці.
Це не допоможе. У ньому нічого не залишиться –
- замало спирту й щільності. - Розумію, і що ви пропонуєте?
Ми не випускаємо вино, яке не відповідає стандартам.
- Пожертвуємо цим роком? - Так, ми не обманюємо.
Без «Русаньї В'єль Віньє» в 2024-му. Буде лише класичне біле.
Ясно?
Тома, зачекай!
- Давай поговоримо. - Ти що, не зрозуміла?
- Я все сказав. - Тома.
Не йди!
Тома, дай хоч секунду, поговоримо.
Що ти хочеш довести? Що я була неправа?
Я це визнаю. Прошу вибачення, а ти не слухаєш.
- Сумніваюсь. - Ти все руйнуєш!
Це я руйную? Ти знущаєшся?
Ти зникаєш на кілька днів.
Дзвоню тобі – тебе бісить.
Повертаєшся й встромляєш ніж у спину,
нищиш усе, що створювали роками, а я руйную?
Пішла ти, Каміло!
Привіт.
Якщо вона просила тебе все розрулити, ти марнуєш час.
Ми не спілкувалися з Грузії.
Вибач. Як ти?
Мама померла.
Що?
Як це сталося?
Наклала на себе руки.
Мені так жаль.
Співчуваю.
Залишу вас.
Мені дзвонив Тальйон.
То ти вже знаєш.
Можеш лишити речі в моїй кімнаті.
У гостьовій. Я тепер у ній живу.
Я їду.
Що? Куди їдеш?
У Марсель.
Ясно.
Нащо тоді приїхав?
Подумав, тобі потрібні обійми.
Ти думав, мені потрібні обійми?
Божевільний.
Їдь зі мною.
Розвієшся від усього цього.
Я залишуся тут.
Як бажаєш.
Бувай.
Бережи себе.
Бувай. До суботи?
Так. Вітаю!
Дякую. Бувай.
Привіт.
- Пам'ятаєш Камілу? - Аякже.
Не знаю, чи ти пам'ятаєш мене.
Коли ми бачилися, ти була дуже зосереджена.
- Знаю, вибач. - Нічого.
- Вона хоче спробувати фрідайвінг. - Що? Ні, ні.
- Усе буде добре. Не переживай. - Ні.
Вибачте. Я на секунду.
Покажу, куди віднести речі.
Вітаю, пане адвокате.
Вітаю, Каміло. Ви вдома?
Ні, у друга в Марселі. А що?
Колега надіслав вимоги, я переслав їх вам на пошту.
Вони вже зробили оцінку ваших акцій,
але ми її оскаржимо.
Запрошують на примирливу зустріч
завтра о 10:00 в маєтку Шасанґр.
Добре, я буду.
Чудово. Тоді до завтра.
Ми будемо боротися, Каміло. І переможемо.
Дякую. До завтра.
Отут я живу.
Не втомився після джетлагу?
Трохи.
Можеш спати де хочеш. Поряд є кімнати.
Або можу постелити тобі надворі в «Зодіаку».
Або…
у своїй кімнаті.
Хай буде «Зодіак».
Тобто…
ти підмінила вино того чувака на те магічне
і не сказала чоловікові, чиє вино теж змагалося на конкурсі?
Ми не одружені, але…
так.
- Ого. Вибач. Але це… - Знаю.
- Тобто фактично ти зрадила своїх друзів… - Так.
- …тестя… - Так.
…і коханого.
Так.
І вона твоя сестра?
Так.
Вибач.
Що тепер робитимеш?
Можу сказати, що я робитиму.
- Що? - Я закриваю винний бізнес.
Більше не консультуватиму. Закриваю компанію.
Ого.
Це…
серйозні зміни.
Так.
- То ми тепер обоє безробітні. - Схоже на те.
Але я це вибрав.
- Дуже негарно. - Вибач.
Нічого. Я заслужила.
За складні життєві драми.
У всіх вони є.
Це точно.
А яка твоя особиста драма?
Ще зарано.
Іссе казав, ти ще й письменниця?
Так.
Знаєте… Я трохи пройдуся.
Мені треба… Так.
Тобі…
сниться батько?
Ні.
А мені сниться.
Не дає спокою.
Він же все це спланував.
Надіслав свій прах моїй мамі разом з листом.
Куди ж без його листів.
Це точно.
Ми мали розвіяти його прах з пагорба
з видом на виноградники Шасанґр, на заході сонця. Якось так.
І я подумала,
що не можу щодня дихати його попелом.
Що твоя мама зробила з урною?
Коли переїжджала – віддала мені.
А я заховала в шафу й забула.
Де вона зараз?
У мене в кабінеті, в маєтку.
То ти живеш і працюєш під одним дахом з примарою батька,
і ще дивуєшся, як він краде твоє життя?
- Каміло. - Що?
Може, й ти почнеш усе спочатку?
Ділянка номер сім,
надалі – «Етуаль».
АОП Вансобр, сорт винограду – сіра. Площа чотири гектари, 45 арів.
Ділянка номер вісім, надалі – «Ле Корнюд».
АОП Вансобр, сорт винограду – ґренаш. Площа один гектар, два ари.
Ділянка номер дев'ять, надалі – «Ле Вінь де Нюї».
АОП Шатонеф-дю-Пап, сорт винограду – ґренаш.
Площа три гектари, чотири ари.
Ділянка номер десять, надалі – «Шапуан».
АОП Шатонеф-дю-Пап. Сорт винограду – ґренаш…
Мурведр.
Даруйте?
Ділянка «Шапуан» – це не ґренаш, а мурведр.
Так. Ваша правда. Маленька дрібничка.
Це не дрібниця.
Ґренаш дає м’які, фруктові, насичені вина з легкою оксидацією.
А мурведр – повна його протилежність. Це вино воїнів.
Міцний, різкий, суворий.
Дякую за урок енології, мадам Лежер.
Продовжимо?
Продовжимо що?
У нас ще довгий список попереду.
Не зволікаймо.
Цей маєток – не просто список активів.
Це не сухі цифри.
Вино – це небо,
земля.
Це руки чоловіків і жінок, які його створюють.
Любов, яку вони в нього вкладають.
Ви самі мене вчили.
Пам'ятаєте?
- Зробимо перерву? - Авжеж.
Я не воюватиму з вами.
Я піду.
Тома мені сказав.
Дякую.
Дякую, що віддала нам свою частку.
Так буде краще.
То ти вже вирішила?
Я мала це зробити ще давно.
Я піду.
Так…
Бувай, друже…
Тримай.
РОДИНА ШАСАНҐР
«СТОРІЧНИЙ КУНУАЗ»
Я не хочу прощатись.
Каміло.
Я люблю тебе.
І я тебе люблю.
- Привіт. - Привіт.
Ми на місці.
Каньйон Сорґетт. Глибина 800 метрів.
Підійде?
Ну що, давай.
Так.
Може, просто кинемо його у воду?
Разом?
От чорт.
Ще й не відпускає.
Добре.
Ану.
Ну!
Отак.
Пішов.
Усе, погнали.
ЗА МОТИВАМИ МАНҐИ ТАДАШІ АҐІ ТА ШУ ОКІМОТО
Переклад субтитрів: Вероніка Рудик