ЗА ОДНОЙМЕННОЮ МАНҐОЮ ТАДАШІ АҐІ ТА ШУ ОКІМОТО
- Вибачте. - Гей!
Вітаємо у Франції!
Сука.
ОБЕРЕЖНО, КРИХКЕ
Слава богу.
Так пізно – не варто було.
Як долетіла?
Чудово!
Вибач, що не передзвонила. Зовсім не було часу.
У мене хороші новини.
Які?
Наше вино вийшло у фінал.
- Це ж чудово! - Сам не вірю.
Ти заслужив. Молодець.
Ми молодці.
Тут є й твоя заслуга.
Тато радий?
Щось там ніби усміхався.
Я так скучив.
Ходімо. Твоя мама чекає.
Як Іссе?
Краще.
- Дай допоможу. - Ні, не треба.
- Добрий вечір. - Добрий.
Покласти в багажник?
Ні, дякую. Я візьму в салон.
- Добре. Сідайте. - Дякую.
Дякую.
БОЖІ КРАПЛІ
- Гарного вечора. - Дякую.
- Сюрприз! - Гей!
- Ми так скучили. - А я як!
Така рада вас бачити. Як ви?
- Як дорога? - Важка, як завжди.
Відсвяткуємо твій приїзд і початок змагань!
- Дякую, мамо. - Дуже мило, дякую.
Надіюся, Довідник оцінить його достойно.
Нічого не обіцяю. Побачимо.
Як ти? Втомилась?
- Нормально. Добре, що доїхала. - Ну що, Тома?
Відкоркуємо твій кунуаз? Мені вже кортить.
Звідки в тебе пляшка?
Ми забронювали люкс у палаці, де буде конкурс.
Для Довідника, зустрічей.
Довіднику підійде п'ятизіркове ліжко «king-size»?
Довіднику не потрібне ліжко.
- Йому потрібен увесь люкс. - Ще б пак.
А як інакше.
Мамо? Ти готувала?
Не переживай. Це Лоренцо.
- Слава богу. - Так, це я.
- Дуже смішно. - Ну, раз ти кажеш «не переживай».
- Лиши мені трохи. - Тещо.
- Аякже. - Дякую.
Скуштуйте і скажіть, як вам.
Чи все добре?
Поглянемо.
Я вже нервуюсь.
Дуже хороше.
Відчуття, ніби я осягнув глибину землі.
Дійсно чудове.
Взагалі-то пречудове.
Неперевершено, Тома. Правда.
Вітаю.
- Дуже дякую. - Тома.
Давай.
- Що? - Скажи їм.
Добре, взагалі-то це секрет.
Я мав би мовчати… але скажу.
Я щойно дізнався, що наше вино – серед 12 фіналістів.
Бравісимо!
- Вау! - А як інакше?
За сторічний кунуаз і за Філіпа!
І за золоту медаль!
- Так. - Надіємось.
Дуже радий за вас. Справді.
- Ви прийдете на фінал? - Авжеж, прийду.
Хтось же має нас там зганьбити.
Та годі тобі.
Ну, як там Грузія?
Розказуй.
Що?
Я щось не те сказав?
Ти його привезла.
Так. Шість пляшок.
- Таємничого вина? - Так.
Подумала, чому б нам не спробувати.
- Тож сюрприз! - Інтрига.
Так. Я ніби Ніл Армстронґ – вперше ступаю на Місяць.
Навряд чи він колись був у Грузії…
Дякую.
Ого.
Вау.
Я вже знаю, яка буде рецензія на це вино.
Це маленький сімейний бізнес.
На клаптику землі біля монастиря.
- Вино роблять для ченців… - Пора йти в монастир.
І для сімейного застілля.
Треба зробити спецвипуск про Грузію,
а на обкладинку – це вино.
Та що там.
Просто вино на обкладинку – і ні слова більше.
І з роками
зникне все: Довідник,
картини,
музика,
книжки…
І залишиться тільки це вино.
Вибач, Тома.
Твій кунуаз прекрасний…
але це вино…
Знаю.
Через рік його вже не буде.
Як це?
Лози вирубують.
У цієї родини складна історія.
Ми хотіли переконати власника,
та не змогли.
Цьому вину не можна вмирати.
У жодному разі.
Знаю.
ТОКІО
Бос, я не знала, що ви приїдете.
Це що?
Їх прислали, коли вас не було.
Як з'їздили в Європу? Усе добре?
Можна так сказати.
Провести вам короткий огляд ключових завдань?
Отримали добірку вин з маєтку «Артеміда»…
У «Шато-Ґріє 2022» чекають вашої рецензії.
Також ви обіцяли Ліму-сан із Сінґапура
порекомендувати вино для Міжнародної фінансової ради.
Він чекає вашого дзвінка.
І ще редактор просив вас переглянути кілька текстів з вашої книжки.
Шато де ла Лік'єр чекає вашого висновку
щодо якості корків.
Також надійшли зразки вина
для фінального купажу шампанського Мішеля Жене.
Ресторан «Ред» у Лондоні чекає вашої відповіді…
Вибач.
Ти не могла б знайти адресу моєї матері? Особисту.
Не кажи, що для мене. Хай буде сюрприз.
Авжеж.
Уже прокинулась?
Так.
У мене зустріч.
Мені пора.
Чаю не будеш?
Ні, мам, вибач.
- До вечора? - Так.
Дякую.
- Доброго ранку, мадам Лежер. - Доброго.
- Доброго ранку, мадам Лежер. Ваш бейдж. - Доброго.
- Дякую. - Я проведу.
Мадам Герцборґ чекає на вас.
КОНКУРС «ПЕРШИЙ ВІНТАЖ», 2024
Заходьте.
Дякую.
Дякую, Софі.
Привіт, Каміло.
- Кави? - Привіт, Аніто. Ні, дякую.
Дякую, що погодилася на зустріч.
Вибач, що тисну, але це справді важливо.
Надіюсь.
Я тебе слухаю.
Ти знаєш, як я захоплююся твоїми принципами
і всім, що ти вклала в цей конкурс.
У світі, де панує маркетинг, ти доводиш, що головне –
це вино і люди, які його творять.
Ти мене вже лякаєш…
І ще я захоплююсь,
як ти майстерно ламаєш правила.
Я розумію, що відбір вже завершено,
але я хочу, щоб це вино представили у фіналі.
Отак одразу.
Аніто, повір.
Це не просто вино, а щось неймовірне. Кращого я не пробувала.
Так само думав і батько, але не знав, звідки воно.
А ми з Іссе Томіне знайшли його в Грузії.
Але скоро воно зникне.
Яка зворушлива історія,
але все даремно.
До кінця місяця виноградники знищать.
Якщо вино потрапить на конкурс, воно переможе.
- І власник відмовиться від планів. - А «Шасанґр»?
Тобі мало медалей?
«Шасанґр» і так приречене на успіх – виграє воно чи ні.
А це вино просто зникне.
А ти вся в батька.
Однак не Лежери встановлюють тут правила.
Ти встановлюєш.
І кількість фіналістів не обмежена – ти сама казала.
Тоді навіщо це правило?
Що заважає додати ще одне вино?
Етика. Тобі відоме це слово.
Етика.
Хіба не етично – врятувати унікальну цінність,
а не чіплятися за правила?
Забери пляшку.
Спробуй. Спробуй – і скажи.
Зроби це для мене.
Щоб ти підкупила суддів і отримала медаль?
Якщо судді спробують – воно виграє.
Аякже. Без сумніву.
Я виправлюся: ти не як батько.
Його розум хоч не засліплювала гординя.
У мене наступна зустріч.
Раз ти так любиш це вино, розпиши про нього в Довіднику.
А якщо цього буде недостатньо – світ якось переживе.
Заходьте.
Привіт, Аніто.
Які люди.
Каміла.
- Ти куди? - Вона вже йде.
Залишу тебе з найетичнішою людиною.
Проходь, Лука.
- Ти знав, що він тут? - Так.
Він тепер власник групи Clarencia. Спонсорує конкурс.
Думав, ти знаєш.
Ні.
Відколи він хотів позбавити мене спадку, я нічого про нього не чула.
Мене зараз знудить.
Від усього цього кодла. Який же це фарс, а не конкурс.
Тепер я розумію, чому батько їх так ненавидів.
Думаю, тобі варто відпустити ситуацію.
Те, що ти робиш – прекрасно, але ти береш дуже близько до серця.
Ти сам казав: за вино треба боротись.
І кажу.
Але у нас немає ресурсів.
Хоч який був батько, він би цього не допустив.
Що б він зробив?
Що?
Сховай ніж від гріха подалі.
Каміла і мій улюблений небіж. Подвійна насолода.
То ви знайшли вино.
Браво. Вражає.
- Зворушена. - Правда.
Ми з твоїм батьком так довго його шукали.
Об'їздили весь світ. Могли б уже тисячу разів його знайти.
Тож Грузія, так? Аніта казала.
А ми його там шукали.
З якого воно регіону?
Долина Кури?
Уже можеш сказати.
Скоро дізнаєшся.
Гарного дня.
Каміло, послухай.
Знаю, ти сердишся, але сама ти це вино не збережеш.
Забудьмо непорозуміння, і давай працювати разом.
Дай їй спокій.
А ти що, її охоронець?
- Ну? - Що?
Що б зробив твій батько?
Забудь.
Скажи.
Він би замінив наше вино на Тамарине.
А коли б виграв, сказав:
«Я пожертвував своїм вином задля порятунку безцінного скарбу.
Для цього створювався Довідник, бла-бла-бла».
Ти ж не вчиниш так з Томою.
Авжеж ні. Як ти міг подумати?
Кажу, як вчинив би батько.
Добре.
Або ж…
Або ж що?
Знайдемо іншого фіналіста й вмовимо його.
Ніхто на це не піде.
Так.
Ми й так не знаємо інших фіналістів.
Так.
- Привіт. - Як спалось?
- Добре? - Так. Як ти?
Чудово.
Я скрізь тебе шукаю.
- У нас зустріч. Нам пора. - Так.
- До зустрічі. Бувай. - До зустрічі.
Бувайте.
- Як ти? - Чому ти пішла без мене?
Вибач.
Рано прокинулася через джетлаг, а ти так солодко спав.
- Усе добре? - Так.
А що?
Каміло,
що сталося в Грузії?
Я ж тобі розповіла.
- Усе? - Усе.
Через годину Мюріель Делатуш бере у нас інтерв'ю.
Так. Тому, якщо не хочеш…
Ні, я прийду.
- Точно? - Так.
Обіцяю гарно поводитись.
Ходімо.
Треба роздивитися стенд.
- Так? - Добрий вечір, Кіну-сан. Це Іссе.
Добрий вечір, Іссе-сан.
Вашої мами нема вдома.
Вона сказала, коли повернеться?
Ні… Не казала.
Бажаєте щось передати?
Ні. Я ще прийду. Дякую.
Вибач, трохи затрималась. Рада вас знову бачити.
І я вас.
Я готую короткий репортаж про конкурс,
тому буду стежити за виноробами.
Філіп Шасанґр тут?
Ні, батько й конкурси…
Це не його.
Як жаль, що саме цього року його не буде.
Особливо для вашого кунуазу… Хіба ні?
То ви вже знаєте.
Ми про це мріяли.
Багато з ним про це говорили ще давно, тож…
- Дідусь посадив кунуаз… - Вибачте, мама заблукала.
Мушу їй передзвонити.
- Я на хвилинку. Зараз буду. - Авжеж.
Як тобі?
Алло.
Відійди від Міябі на секунду.
- Так. - Подивись наліво.
- Бачиш мене? Я біля дверей. - Бачу.
Делатуш зараз біля стенда Шасанґр. Знає, що ми у фіналі.
- Так. - Думаю, вона знає й інших фіналістів.
Братиме в них інтерв'ю.
Простежимо за нею – побачимо їх.
Я маю бути з Томою, тому не піду.
Ти зараз серйозно?
Так.
Добре.
І коли дізнаємось імена фіналістів, як ми їх переконаємо?
Побачимо.
Тоді мені треба зникнути з поля зору Міябі.
Добре, мамо, на зв'язку.
Це буде непросто. Я зараз трохи зайнятий.
Месьє Лопес, я Мюріель Делатуш.
Приємно познайомитись.
А мені як приємно.
Яка честь для мене. Для цього я тут.
ДОМЕН ШАСАНҐР БОДЕҐА ХУАНА ЛОПЕСА
Що ж, не буду заважати…
Смакує зі стейком.
Чао.
Мені пора. До зустрічі.
ДОМЕН МОНРОЗЬЄ
ДОМЕН Т-ОЙНОС
ВИНОГРАДНИКИ ПЕР СЕ ДЖУЗЕППЕ КВІНТАРЕЛЛІ
ДОМЕН ЖАК СЕЛОСС ВИНОРОБНЯ ФРОММ
ДОМЕН ІВОН КЛЕРЖЕ ДОМЕН Ф. МЕРЛЕН
Що ти робиш?
Смакую вино.
Дуже добре.
Ні, стежиш за журналісткою. Нащо?
Ні за ким я не стежу.
Не знаю, що ти задумав.
Але я не схвалюю.
Ходімо. У нас фотосесія.
- Що, вже? - Так.
- Їсти хочеш? - Я не голодний.
Ти схуд.
Ходив до лікаря?
Ні. Мені вже набагато краще.
Вибач, що я так зібрався і поїхав.
Як Каміла?
Як завжди. Уперта як баран.
Знаєш…
Нещодавно мені наснився сон.
Дуже схоже на видіння.
Через той випадок під водою.
Той день, коли я ледь не потонув.
В Окінаві.
Але в моєму видінні,
в спогадах…
я відчув, як руки матері штовхають мене на дно.
Вона вчила тебе плавати, а ти вислизнув.
Вона витягла тебе з води. Врятувала.
Ні.
Вона силою утримувала мене під водою.
Не давала виринути.
Тобі наснився кошмар.
Такого не було.
Це точно був нещасний випадок?
Досить.
Тату.
Не вигадуй таке, чого ніколи не було.
Ти нічого не знаєш про матір.
Зрозумів?
Вибач…
Міябі потягла мене на фотосесію.
Але з хорошого…
Я знаю імена десятьох фіналістів.
- Добре. - Заходь.
Ого.
Що?
Та нічого.
Тож…
Серед них є кунуаз від Шасанґр. Не дивно.
Бодеґа Хуана Лопеса. Домен Жан-Мішеля Жерена.
Домен Монрозьє, 12-й Калібр,
- домен Т-Ойнос, Кло Стеґаста… - Ану дай.
Хуан Лопес з Херес-де-ла-Фронтера?
Іссе мені про нього розповідав.
Так, сенсо.
Серед фіналістів лише його вино не в Довіднику.
Він на це не піде.
Чому?
Він хоче довести,
що спроможний робити не тільки комерційне вино.
Він уперше пройшов відбір у такому конкурсі.
Переконаємо його.
Добре.
Як?
Тим, що він отримає визнання, якого прагне.
- Мадам Лежер. - Добрий день, месьє Лопес.
- Вітаю, месьє Інґлезе. - Вітаю.
- Ми багато чули про ваше сенсо. - Так.
Схоже, воно неперевершене. Можемо спробувати?
Авжеж. Буду радий.
- Прошу. - Дякую.
Дякую.
Іссе Томіне казав правду.
Дуже гармонійне, з оксамитовою текстурою.
- Дуже цікаве вино, месьє Лопес. - Дякую.
Молоде, але дуже перспективне.
Погоджуюсь.
Ми у фіналі.
Вибачте. Просто… ніяк не натішусь.
Його вино у фіналі.
У нас офіс на другому поверсі. Бажаєте піднятись?
Авжеж.
Номер шість. Через пів години?
- Чудово. До зустрічі. - До зустрічі.
До зустрічі.
Треба прибрати в кімнаті.
- Так. - Чекай.
Усе.
Маленький презент.
Дякую, Хуане.
- Не проти, якщо зватиму вас Хуан? - Авжеж ні.
- Заходьте. - Мерсі.
Проходьте.
Сідайте.
Ми б хотіли, щоб ваше вино було в наступному виданні Довідника.
Дуже приємно. Це велика честь.
Від журналістів не буде відбою.
Вам доведеться продавати за попереднім записом.
Якщо потрібна буде наша допомога – звертайтесь.
Дуже дякую.
Ми раді повідомити вам цю новину…
…але насправді запросили вас з іншої причини.
Спробуйте це вино, будь ласка, і скажіть, що ви думаєте.
Це те вино, яке шукав Іссе Томіне?
Так.
То він його знайшов.
Ми знайшли. У Грузії.
Як вам це вдалося?
Довга історія.
- Месьє Томіне тут? - Поїхав у справах у Японію.
Вибачте, що питаю, просто пам'ятаю, як це було для нього важливо.
Так. Для нас обох.
Спробуйте.
Месьє Томіне був правий. Вино прекрасне.
Смак глибокий, як у зрілого вина,
але при цьому воно дуже свіже та ароматне.
Таке вино мені не під силу.
Воно пропаде.
Що?
Власник хоче вирубати виноградник і влаштувати там поле для гольфу.
Цього не можна допустити.
Ми можемо врятувати це вино, Хуане, з вашою допомогою.
Моєю?
Якщо вино переможе, власник закриє будівництво.
Воно теж у фіналі?
Ні.
Список уже сформовано.
Але якщо ви дасте згоду,
ми виставимо на конкурс це вино замість вашого.
Ви просите, щоб я перелив це вино у свої пляшки й виставив на конкурс?
Під своїм іменем?
Так.
Чому ви думаєте, що я погоджусь?
Через те, що ви сказали.
Ви знаєте цінність вина,
його історію,
і скільки в нього було вкладено праці.
Ви серед 12 фіналістів.
Це вже визнання.
Але ви сумніваєтеся, чи виграєте конкурс.
Якщо я відмовлю, вино не потрапить у Довідник?
Потрапить – воно на це заслуговує.
Але якщо ви погодитеся, ваше ім'я буде серед «Фаворитів».
Таких вин лише три на рік.
Подумайте, Хуане.
Ваше вино буде в меню найкращих сомельє,
поряд з «Романе-Конті».
Розумію, чим ви жертвуєте.
Ні. Ви й гадки не маєте.
Він погодиться.
Іссе-сан, вашої мами тут немає.
Передайте, що я буду приходити, поки вона мене не прийме.
У цьому немає сенсу – вона на кілька днів поїхала з міста.
- Куди саме поїхала? - Не знаю.
Вибачте.
Зрозуміло. Дякую.
НАДІЮСЯ, ВИ ДОТРИМАЄТЕ СЛОВА.
НОМЕР 303. ХУАН ЛОПЕС.
Доповідачів попросили прийти раніше. Я піду.
Нащо я тільки погодилася виступати на цій дискусії.
Перелийте у свої пляшки.
Дякую, Хуане. Те, що ви робите, – це…
Ми не можемо змінити клімат – це вже стало нашою реальністю.
Проте ми можемо – і мусимо – до нього адаптуватись.
Вибачте, але масово викачувати воду з річок –
це не адаптація, а втеча від реальності.
Така реальність!
Це все пусті балачки.
Те, що ви робите в Шасанґр, – чудово,
але не кожен собі це дозволить.
Якщо не буде зрошення, через 20 років виноробні зникнуть.
Так, у Шасанґр ми могли це спрогнозувати,
і я розумію, що для менших виноробень
це не завжди можливо.
Питання в грошах – ви праві.
Але передусім – у силі волі.
Волі боротись,
інвестувати, ризикувати.
Ламати те, що не просувалося роками.
Змінювати застарілі звички, навіть якщо це викликає спротив
і треба проявляти твердість.
Можемо лишити як є:
ті самі сорти, ті самі технології,
традиції й небажання щось змінювати.
Але тоді ми зайдемо в глухий кут.
Або ж ми будемо сміливі й усе змінимо.
Так, це складно й страшно, але: або так, або смерть.
Усі наші вина –
під загрозою загибелі. Це факт.
Чи є шанс їх урятувати? Можливо.
Чи доведеться за це платити? Безперечно, і немало.
Авжеж, це ризик.
Але якщо ми не готові ризикувати,
то навіщо ми тут? Ось що я думаю.
Дякую, Каміло.
Одне можу сказати точно: ваше бачення надихає.
- Хтось має зауваження? - Так, я.
КОНКУРС «ПЕРШИЙ ВІНТАЖ», 2024
Те, що каже Каміла Лежер, – прекрасно,
але я не знаю, як нам бути,
бо йдеться не лише про посуху,
а й про теплі зими, несезонні опади,
цвіль, борошнисту росу й інших паразитів, яких раніше не було.
Ми боремося з цикадками, дрозофіловими мушками,
клятою міллю, ґрунтовими паразитами…
ТВОЄ ВИНО – СЕРЕД ПРЕТЕНДЕНТІВ
НА ПЕРЕМОГУ В КОНКУРСІ. ПРИЇЖДЖАЙ.
ЗА МАНҐОЮ ТАДАШІ АҐІ ТА ШУ ОКІМОТО
Переклад субтитрів: Вероніка Рудик