PAMATĀ TADAŠI AGI UN ŠU OKIMOTO MANGA.
TU NESAPROTI, KA ES TO VISU DARU, LAI GLĀBTU TO VĪNU!
Kur ir Isei?
Rīt atgriezīsies.
Apniku viņam?
Viņam darīšanas.
Atstāja tevi vienu ar tādu vīrieti kā es?
Varbūt tu esi atstāts viens ar tādu sievieti kā es.
Labi.
Nu, pagaršosim kādus vīnus?
Ejam.
Tā, ar kuru sāksim?
- Ar šo? - Paga. Vispirms vajag labu atmosfēru.
Dženisa Džoplina.
Lieliski.
- Mūzika, alkohols, skaista francūziete… - Beidz melst. Klausies.
Zini, ka viņai riebās vieta, kur uzauga?
Kolīdz varēja, aizbēga uz Kaliforniju, lai mainītu pasauli.
Kad es to klausos…
domāju par viesuļvētru, kas visu aizslauka.
Laiks, laiks
Pasmaržo!
Viegli dzīvot
Sākumā aromātu notis disonē,
it kā nav vienotības.
Tas darināts no trim vīnogu šķirnēm.
Viss it kā vibrē.
Bet mutē…
Labi iet
Tas eksplodē.
Nekārtība kļūst par harmoniju.
Tavs tētis bagāts…
Trīs saplūst vienā.
Tagad aizver acis!
…tik izskatīgs, mazais
Aizver acis.
Paņem malku.
Nē, nē, nē, nē Tikai neraudi
Neraudi…
Tu vēl dzirdi mūziku?
Vīns ir kā mūzika.
Tas savieno ar cilvēka emocijām.
Tas dziedē brūces.
Clos Venturi.
Itālijas?
Korsikas.
Maza vīndarītava augšā kalnos.
Brīnišķīga.
Vēl vienu?
Kas tas?
Hermitage, Jean-Louis Chave, 2009. gads.
Liepa…
sausserdis…
Es esmu šūpuļtīklā…
savās mājās.
Ir vakars.
Pūš liegs vējiņš.
Jūtu, ka tas mani ieaijā…
Ar mani ir mans puisis.
Mēs grasāmies iet iedzert, bet ne uzreiz.
Nerunā par savu puisi!
Tas visu sabojā.
Tava kārta.
Es esmu uz jahtas.
Cauri kajītes aizkariem plūst gaisma.
Mēs nupat mīlējāmies.
Turpini.
Tu drīz atgriezīsies Francijā.
Tu raudi. Tu esi apjukusi.
Es gribu, lai tu paliec.
Nē.
Pateikšu, lai tev servē vakariņas.
Tamara klausās.
Isei tur ir?
Viņš ir gultā.
Jau? Vai viņam viss labi?
Viņš bija ļoti noguris.
Tu joprojām vēl esi pie Davita?
Jā.
Nu, tad es tev novēlu ļoti jauku vakaru.
Honoka? Honoka!
Honoka! Honoka!
- Tēti! - Palīdzi! Palīdzi!
Palīdzi man…
Stipri, labi?
Un to arī.
Man nešķita, ka tu tiešām spēsi.
Un nu…
man jāpilda mans solījums.
Pazīsti?
Nē.
Saki man, ko tu redzi?
Mazu bērnu…
vienu pašu…
Ir ziema.
Ir auksts.
Viņš ir apmaldījies.
Nē, viņš nav apmaldījies.
Viņš ir dusmīgs.
Tu neko par mani nezini.
Taisnība.
Tu it nemaz neesi tāds, kā iztēlojos.
Briesmīgi, ka tava ģimene nezina, kāds īstenībā esi…
Viņiem vienalga.
Tamara nav tavs tēvs.
Viņš iemācīja viņai tevi ienīst, viņa nav vainīga.
Tāpat kā tu neesi vainīgs savas mātes nāvē.
Skaista.
Un zinu tikai vienu vīnu, kas saskan ar šo mūziku.
Jā.
Kur tu biji? Mēģināju sazvanīt.
Vēlāk pastāstīšu.
Labi, Davits saka, ka viņš grib aizbraukt uz glāzi vīna.
Kamija jautā, vai Davits drīkst atbraukt nogaršot jūsu vīnu.
Iedod atslēgas.
- Vari iet. - Nevajadzēs mani?
- Nē. Paņem brīvdienu. - Labi.
Man nevajadzēja braukt.
Viss būs labi.
Kā tad.
Nekas nav mainījies.
Joprojām tā pati mēslu smaka.
Es atbraucu bez ieroča.
Lūdzu, apsēdies, Davit.
Pievienosieties mums, vai kā?
Kad pēdējo reizi tevi redzēju…
brauci ar trīsriteni.
Tu arī esi kļuvis vecāks.
Sirmi mati.
Iedzersim.
1989. gads. Gads, kurā tu piedzimi.
Gads, kurā es piedzimu.
Gads, kurā es piedzimu un mamma nomira.
Gribi aprunāties? Esmu te.
Labi.
Ei.
Paldies.
Tev labi?
Šodien viņi ir priecīgi.
Rīt nebūs tik vienkārši.
Zini, kas man tevī patīk?
Kas?
Tas, ka ar tevi ir jautri.
Nāc, Isei. Mēs izglābām vīnu.
Kaut kas noticis?
Gribi iziet pastaigāties?
Cik tev bija gadu?
Trīs gadi.
Domāju, tas bija Okinavas salā.
Kad man bija trīs gadi…
es atceros Kobes zemestrīci.
Es no tās pamodos nakts vidū.
Es biju pārbijusies. Man šķita, māja sabruks man virsū.
Mana māte atnāca man pakaļ,
viņa izveda mani dārzā zem zvaigznēm
un dziedāja man dziesmu, lai mani nomierinātu.
Mana mamma…
būtu ļāvusi jumtam sagrūt pār mani.
Vienīgi māte apzvēr, ka nekas tāds nav noticis.
Kad zeme nodrebēja, viņa ieskrējusi manā istabā…
un es esot gulējusi.
Es neesot neko manījusi.
Dažreiz mēs sajaucam notikušo ar to, kas mums stāstīts,
- ko iztēlojamies… - Man ir citādi.
Es esmu drošs, ka tas notika.
Tad es tev ticu.
Nāc, Isei. Nāc ar mums.
Parunāsim, kad būsim te galā ar visu.
Jā.
- Rūpējamies par to. - Nē.
Ilgi tevi tajā kalnā meklēju.
Esam klāt.
Nē. Viss ir tā mainījies.
Tas ir Ketevanas?
Jā, tas, kurā tu iečurāji.
- Nāc, nāc. - Nāc.
Nāc, Davit. Ejam.
Biju pārāk maza, lai to atcerētos.
Jā, bet es tik un tā atceros, ka tēvs man sadeva pa mizu.
Nāc, nāc.
Izvēlēsimies.
- Cik daudzas ņemt? - Kādas 20.
Mums būs daudz viesu.
Davit, paņem šīs.
- Gana. Paņem šīs. - Nē, pietiek.
- Paņem. - Mamm, ļauj.
Tagad iesim.
Tev viss labi?
Mīļie.
Mums ir viesi, tāpēc teikšu dažus vārdus.
Tas, ka mēs šodien te visi esam kopā…
varbūt ir, pateicoties Dievam.
Gods Dievam.
Ē, bet galvenokārt tas ir, pateicoties jums, Kamij un Isei.
Jūs palīdzējāt mums atcerēties, ka mēs…
mēs reiz bijām bērni.
Un mūsos rit vienas asinis, Davit.
Aizmirsīsim to, kas bijis,
un mēs tev piedodam, Davit.
Iedzersim. Prozit.
Prozit!
Es gadiem nebiju vīnu dzēris.
Man šķiet, ka esmu palaidis garām kaut ko svarīgu šajā ģimenē…
savā ģimenē, un paldies jums.
Divās dienās mana dzīve ir mainījusies, un gribu pateikties jums abiem.
Biju huligāns, tagad mani ciena. Nezinu, kas notika.
Esmu tāds pats, tas pats puika, kas iečurāja tajā kvevri.
Zaimošana.
Bet, ja nu mēs te tā vētījam pagātni,
vai nevienam no jums neienāca prātā pajautāt, kāpēc tā darīju?
Vai arī jūs vienkārši domājat: "Tāds viņš ir. Piedzimis ļauns.
Viņš neko tur nevar darīt."
Vai ne?
Tamara, gribi viņiem pastāstīt, kāpēc tā notika?
- Davit. - Neesmu beidzis.
Mans tēvs iepriekšējā dienā nošāva suni.
Viņš nogalināja manu suni, jo viņam nepatika, ka tas rēja,
vai varbūt tāpēc, ka es to suni pārāk mīlēju.
Jo man nekā cita nebija.
Viņš mani sildīja, kad man naktī bija bail.
Viņš mani aizsargāja. Starp citu, to nedarīja neviens no viņiem.
Un es neatceros, ka tad, kad tas notika, viņa tur būtu bijusi.
Neatceros, ka tu būtu kaut ko teikusi,
kad mans tēvs trīs dienas turēja mani ieslēgtu vīnapagrabā.
Tumsā.
Ieslēgtu vīnapagrabā. Bez gaismas, bez ēdiena, ūdens. Bez nekā.
Viņi mani no turienes izlaida pilnīgi bezspēcīgu.
Un tagad tu saki, ka jūs man piedodat?
Jums būtu jālūdz piedošana man!
Uz ceļiem būtu jābūt jums, sasodīts!
Sāciet kravāt mantas, jo es šo visu pārdošu.
Iznīcināšu. Līdz ar zemi.
Tas arī viss.
Laid mani.
Esat sazvanījuši Davitu Abašidzi. Atstājiet ziņu. Paldies.
Balss pastkastīte. Mēģināšu vēl.
Nav jēgas.
Viņš ir izlēmis.
Viņš nomierināsies.
Mēs iesaistījāmies stāstā, kas nav mūsu.
Atdod manu telefonu.
Tu dzirdēji, ko viņš teica. Pēc divām nedēļām nekā no šī nebūs.
Tu to nevēlies.
Šis vīns ir skaists, un tas tiks zaudēts.
Atdod manu telefonu. Lūdzu.
Kur tu ej?
Nāc līdzi.
Tamara.
Man ir ideja.
Pēc divām dienām man jābūt Parīzē uz Pirmās ražas vīna konkursu.
Tās ir vienas no pasaules svarīgākajām sacensībām.
Tās domātas tikai jauniem vīniem, kas iepriekš nav laisti tirgū.
Kā jūsējais.
Es varu viņus pārliecināt, lai ļauj konkursā piedalīties jūsu vīnam.
Un tas uzvarēs. Esmu droša, ka uzvarēs.
Es negribu uzvarēt sacensībās.
Jūs ne. Bet Davits gan.
Liec Davitu mierā.
Tamara, tas vīns, kurš sacensībās uzvar, uzreiz kļūst pasaulslavens.
Davits ir biznesmenis.
Viņš saskatīs tajā savas intereses.
Tas izdosies, es apsolu.
Jums man jāuzticas.
Tu neklausies.
Šis vīns nekad netiks iesniegts nekādām sacensībām.
Tas nekad netiks pārdots.
Tas nav tam radīts.
Tagad nāciet un palīdziet mums pārnest vīnu uz klosteri.
Tev jāklausās, ko viņa saka.
Tieši viņa neklausās.
Tu esi egoistiska…
tieši tāpat kā mūsu tēvs.
Redzat? Vīns ir glābts.
Jā?
Te Ketevana.
Paldies.
Es nezinu, vai man būs spēks rīt tik agri pamosties,
tāpēc es atvadīšos tagad.
Paldies par visu.
Atgriezies mūs apciemot, labi?
Atbrauc arī tu ciemos.
- Arlabunakti. - Arlabunakti.
Arlabunakti.
Tas tev.
Tas ir no 2021. gada.
Pēdējās ražas vīns.
Cita vairs nekad nebūs.
Tu vari atvērt vienu, ja tev kādreiz atkal būs bail no tumsas.
Paldies.
Arlabunakti.
Sveiki.
Nē. Ņemšu pie sevis. Paldies.
UZTICIES MAN
Maita.
PAMATĀ TADAŠI AGI UN ŠU OKIMOTO MANGA.
Tulkojusi Laura Hansone