PAGAL TADAŠI AGI IR ŠU OKIMOTO MANGĄ „DROPS OF GOD“.
AR NESUPRANTI, KAD DARAU VISA TAI, KAD IŠGELBĖČIAU ŠĮ VYNĄ!
Kur Isėjus?
Jis grįš rytoj.
Aš jam jau įgrisau?
Jis turėjo reikalų.
Ir paliko tave vieną su tokiu vyru kaip aš?
Gal tai tu esi paliktas vienas su tokia mergina kaip aš.
Gerai.
Paragaukime vyno?
Eime.
Nuo kurio pradėsime?
- Nuo šito? - Palauk. Pirmiausia reikia nusiteikti.
Dženis Džoplin.
Puiku.
- Muzika, alkoholis, daili prancūzaitė… - Nekvailiok. Klausyk.
Žinai, kad ji nekentė savo gimtojo miesto?
Kai tik galėjo, pabėgo į Kaliforniją, kad pakeistų pasaulį.
Kai klausausi šios dainos…
mintyse iškyla viską šluojantis uraganas.
Laikas, laikas
Pauostyk.
Gyventi lengva
Iš pradžių gaidos atrodo nedarnios,
tarsi nebūtų vienybės.
Jis pagamintas iš trijų vynuogių veislių.
Viskas labai susimaišę.
Bet burnoje…
Medvilnė kabo aukštai
Jis sprogsta.
Betvarkė virsta harmonija.
Tavo tėvelis turtingas…
Trys vynuogės susilieja į vieną.
O dabar užsimerk.
…tokia graži, mažuti
Užsimerk.
Gurkštelėk.
Ne, ne, ne, ne Neverk
Neverk…
Vis dar girdi muziką?
Vynas – kaip muzika.
Jis atskleidžia tau tavo emocijas.
Pagydo žaizdas.
„Clos Venturi“.
Itališkas?
Iš Korsikos.
Iš mažo kalnų vynuogyno.
Nuostabus.
Dabar kitas.
Kas čia?
„Hermitage“, „Jean-Louis Chave“, 2009 m.
Liepa…
sausmedis…
Aš – hamake…
namuose.
Vakaras.
Pučia švelnus vėjelis.
Jis siūbuoja hamaką ir mane migdo…
Šalia mano vaikinas.
Mes eisime išgerti po taurę, bet dar ne dabar.
Nekalbėk apie savo vaikiną.
Tai viską gadina.
Tavo eilė.
Aš – burlaivyje.
Pro kajutės užuolaidas plūsta šviesa.
Mes ką tik pasimylėjome.
Tęsk.
Tu netrukus grįši į Prancūziją.
Tu verki. Esi pasimetusi.
Aš noriu, kad liktum.
Ne.
Liepsiu patiekti tau vakarienę.
Tamara klauso.
Ar Isėjus yra?
Jis lovoje.
Jau? Jam viskas gerai?
Jis buvo labai pavargęs.
Tu vis dar pas Davitą?
Taip.
Tada linkiu labai malonaus vakaro.
Honoka?
Honoka!
- Tėveli! - Padėk man!
Padėk man…
Stipriai priveržk, gerai?
Šitą taip pat.
Nemaniau, kad iš tikrųjų ištversi.
O dabar…
turiu tesėti savo pažadą.
Ar žinai, kas čia?
Ne.
Sakyk, ką matai?
Mažą vaiką…
visiškai vieną…
Žiema.
Šalta.
Jis pasimetęs.
Ne, jis ne pasimetęs.
Jis piktas.
Tu nieko apie mane nežinai.
Tai tiesa.
Esi visai ne toks, kokį įsivaizdavau.
Liūdna, kad tavo šeima nežino, koks iš tiesų esi…
Jiems nerūpi.
Tamara nėra tavo tėvas.
Jis išmokė ją tavęs nekęsti, bet ji dėl to nekalta.
Kaip ir tu nekaltas dėl motinos mirties.
Labai graži daina.
Ir žinau vieną vyną, kuris prie jos tiktų.
Klausau.
Kur buvai? Bandžiau tau skambinti.
Vėliau papasakosiu.
Gerai, Davitas sako, kad nori atvažiuoti ir išgerti taurę vyno.
Kamilė klausia, ar Davitas gali atvažiuoti paragauti jūsų vyno.
Duok raktelius.
- Tu irgi gali eiti. - Šiandien manęs nereikės?
- Ne. Pasiimk laisvadienį. - Gerai. Kaip pasakysit.
Be reikalo atvažiavau.
Viskas bus gerai.
Taip, žinoma.
Niekas nepasikeitė.
Vis dar atsiduoda mėšlu.
Atvažiavau neginkluotas.
Prisėsk, Davitai.
Prisijungsite prie mūsų ar kaip?
Kai paskutinį kartą tave mačiau…
važiavai triračiu.
Tu taip pat pasenai.
Tavo plaukai pražilo.
Išgerkime.
1989-ųjų. Tų metų, kai tu gimei.
Metai, kai aš gimiau.
Metai, kai aš gimiau, o mama mirė.
Nori, kad pasikalbėtume? Aš čia.
Gerai.
Ačiū.
Tau viskas gerai?
Šiandien jie laimingi.
Rytoj nebus taip lengva.
Žinai, dėl ko tave myliu?
Dėl ko?
Su tavimi smagu.
Nagi, Isėjau. Išgelbėjome vyną.
Ar kas negerai?
Nori pasivaikščioti?
Kiek tau buvo metų?
Treji.
Manau, tai nutiko Okinavos saloje.
Kai man buvo treji…
prisimenu Kobės žemės drebėjimą.
Jis mane pažadino vidury nakties.
Buvau persigandusi. Maniau, namas ant manęs užvirs.
Motina atėjo manęs paimti,
išsinešė į sodą po žvaigždėmis
ir padainavo, kad nurimčiau.
Mano mama…
būtų leidusi stogui užkristi ant manęs.
Bet mano motina prisiekinėja, kad taip nebuvo.
Kai drebėjo žemė, ji atskubėjo į mano kambarį…
o aš miegojau.
Nieko nepastebėjau.
Kartais supainiojame tai, kas išties nutiko, su tuo, ką mums pasakojo,
- ką įsivaizduojame… - Mano atveju yra kitaip.
Esu tikras, kad tai nutiko.
Tada tikiu tavimi.
Eikš, Isėjau. Eime su mumis.
Pasikalbėsime vėliau, kai baigsime čia.
Gerai.
- Mes juo rūpinamės. - Ne.
Aš taip ilgai ieškojau tavęs
ant to kalno.
Atėjom.
Nieko. Viskas tiesiog kitaip.
Čia – Ketevanos?
Taip, ta, į kurią prišlapinai.
- Eikš. - Eime.
Nagi, Davitai. Eime.
Buvau per maža, kad prisiminčiau.
Taip, bet aš vis dar prisimenu, kaip tėvas po to mane prilupo.
Eime.
Išsirinkime.
- Kiek paimti? - Apie 20.
Laukiame daug svečių.
Davitai, paimk šitą.
- Gana. Paimk šitą. - Ne, viskas.
- Paimk šitą. - Duok man, mama.
Dabar eime.
Tau viskas gerai?
Brangieji mano.
Turime svečių, todėl tarsiu kelis žodžius.
Už tai, kad šiandien esame čia visi kartu,
gal reiktų padėkoti Dievui.
Garbė Dievui.
Bet labiausiai reikia dėkoti jums, Kamile ir Isėjau.
Jūs padėjote mums prisiminti, kad mes…
kadaise buvome vaikai.
Ir esame to paties kraujo, Davitai.
Pamirškime, kas buvo,
ir mes tau atleidžiame, Davitai.
Išgerkime. Į sveikatą.
Į sveikatą
Daugybę metų negėriau vyno.
Regis, praleidau kai ką svarbaus šioje šeimoje…
savo šeimoje, ir ačiū.
Per dvi dienas mano gyvenimas pasikeitė, noriu padėkoti jums abiem.
Buvau chuliganas, dabar esu gerbiamas, nežinau, kas nutiko.
Esu vis dar tas pats, tas pats vaikigalis, prišlapinęs į qvevri.
Šventvagystė.
Bet jei jau susirinkome nuvalyti dulkes,
ar kas nors pasivargino paklausti, kodėl aš taip padariau?
Ar tik pamanėte: „Toks jau jis. Jis gimė blogas.
Jis nieko negali pakeisti.“
Ar ne?
Tamara, nori jiems pasakyti? Kodėl taip nutiko?
- Davitai. - Aš dar nebaigiau.
Išvakarėse mano tėvas nušovė šunį.
Jis nudėjo mano šunį, nes jam nepatiko, kad jis loja,
o gal dėl to, kad aš jį labai mylėjau.
Nes be jo nieko daugiau neturėjau.
Jis mane šildydavo, kai naktį būdavo baisu.
Jis mane gynė.
Beje, negynė nė vienas iš jų.
Ir nepamenu, kad ji būtų šalia, kai tai nutiko.
Nepamenu, kad būtum ką nors pasakiusi,
kai tėvas užrakino mane rūsyje trims dienoms.
Tamsoje.
Užrakino rūsyje be šviesos, be maisto ir vandens. Be nieko.
Mane ištraukė išsekusį,
o dabar sakai, kad man atleidi?
Tai tu turėtum prašyti atleidimo!
Turėtum klūpėti ant kelių, blemba!
Pradėkite krautis daiktus, nes viską parduosiu.
Viską. Viskas baigta, nieko nebėra. Paleisiu pelenais.
Baigta.
Paleisk mane.
Paskambinote Davitui Abašidzei. Palikit žinutę. Ačiū.
Balso paštas. Pamėginsiu dar kartą.
Nėra prasmės.
Jis apsisprendė.
Jis nurims.
Įsivėlėme į svetimą istoriją.
Grąžink man telefoną.
Girdėjai, ką jis pasakė.
Po dviejų savaičių čia nieko neliks.
Ar tu to nori?
Vynas nuostabus, jis bus prarastas.
Grąžink man mano telefoną. Prašau.
Kur eini?
Eikš su manimi.
Tamara.
Man šovė mintis.
Po dviejų dienų turiu būti Paryžiuje, „Pirmojo derliaus“ konkurse.
Tai vienas iš svarbiausių konkursų pasaulyje.
Jis skirtas tik naujiems vynams, kurie nebuvo pasirodę rinkoje.
Kaip jūsiškis.
Galiu įtikinti juos įtraukti jūsų vyną į konkursą.
Ir jis laimės. Esu tikra, kad laimės.
Nenoriu laimėti konkurso.
Jūs – ne. Bet Davitas nori.
Palik Davitą ramybėje.
Tamara, vynas, kuris laimės konkursą, akimirksniu taps žinomas pasaulyje.
Davitas yra verslininkas.
Jis įžvelgs naudą sau.
Mums pavyks, pažadu.
Turite manimi pasitikėti.
Tu nesiklausai.
Šis vynas niekad nedalyvaus konkurse.
Jis niekad nebus pardavinėjamas.
Jis pagamintas ne tam.
O dabar ateikit ir padėkit mums išgabenti vyną į vienuolyną.
Turi paklausyti, ką ji sako.
Tai ji nesiklauso.
Esi savanaudė…
visai kaip mūsų tėvas.
Matot? Vynas išgelbėtas.
Taip?
Čia Ketevana.
Ačiū.
Nežinau, ar turėsiu jėgų rytoj taip anksti atsikelti,
todėl atsisveikinsiu dabar.
Ačiū už viską.
Grįžk mūsų aplankyti, gerai?
Ir tu atvažiuok aplankyti manęs.
- Labos nakties. - Labanakt.
Labos nakties.
Čia tau.
Jis – 2021 metų.
Paskutinio derliaus.
Kito nebebus.
Gali jį atsikimšti, jei vėl kada nors išsigąsi tamsos.
Ačiū.
Labos nakties.
Labanakt.
Labas.
Ne. Pasiimsiu su savimi. Ačiū.
PASITIKĖK MANIMI
Kalė.
PAGAL TADAŠI AGI IR ŠU OKIMOTO MANGĄ „DROPS OF GOD“.
Išvertė Sandra Siaurodinė