PÕHINEB TADASHI AGI JA SHU OKIMOTO MANGAL „KAMI NO SHIZUKU“
KAS SA EI MÕISTA, ET TEEN KÕIKE SEDA, ET SEDA VEINI PÄÄSTA!
Kus Issei on?
Ta naaseb homme.
Sai minust villand?
Tal on tegemist.
Ta jättis su minusuguse mehega üksi?
Vahest jäeti hoopis sind minusuguse neiuga üksi.
Hea küll.
Degusteerime siis veine?
Tule.
Millisest alustame?
- Sellest? - Oot. Esmalt loome meeleolu.
Janis Joplin.
Lahe.
- Muusika, alkohol, kena prantslanna… - Ära lollita. Kuula.
Tead, et ta vihkas oma kodulinna?
Ta põgenes esimesel võimalusel Californiasse, et maailma muuta.
Kui ma seda kuulan…
kujutan ette tormi, mis kõik enda eest pühib.
Aeg, aeg
Nuusuta seda.
Elu on lihtne
Esimesed noodid on nagu ebakõlas,
nagu poleks ühtsust.
See on valmistatud kolmest viinamarjasordist. Kõik on nagu sassis.
Ent suus…
Puuvill lokkamas
Nagu plahvataks.
Kaos muutub harmooniaks.
Su paps on rikas…
Kolm viinamarjasorti sulavad üheks.
Nüüd sulge oma silmad.
…nii nägus, kallis
Sulge oma silmad.
Võta lonks.
Ei, ei, ei, ei Ära nuta sa
Kas kuuled endiselt muusikat?
Vein on nagu muusika.
See loob sideme su emotsioonidega.
See parandab haavad.
„Clos Venturi.“
Itaalia vein?
Korsika.
Väike veiniistandus mägedes.
Võrratu.
Veel üks.
Kes see on?
Hermitage, Jean-Louis Chave, 2009.
Pärn…
kuslapuu…
Olen võrkkiiges…
kodus.
On õhtu.
Puhub vaikne tuul.
See kiigutab mu magama…
Mu peigmees on minuga.
Me läheme peagi dringile, aga mitte kohe.
Ära räägi oma peigmehest.
See rikub kõik ära.
Sinu kord.
Ma olen purjekal.
Läbi kajuti kardinate immitseb valgus.
Oleme just armatsenud.
Jätka.
Sa naased peagi Prantsusmaale.
Sa nutad. Oled segaduses.
Ma tahan, et sa jääd.
Ei.
Ma palun õhtusöögi serveerida.
Tamar kuuleb.
Kas Issei on seal?
Ta on voodis.
Juba? On ta kombes?
Ta oli väga väsinud.
Oled ikka Daviti pool?
Jah.
No sel juhul soovin sulle toredat õhtut.
Honoka? Honoka!
Honoka! Honoka!
- Isa! - Appi! Appi!
Aita mind.
Hoia kõvasti, eks?
See ka.
Ma ei arvanud, et päriselt hakkama saad.
Ja nüüd…
pean oma lubaduse täitma.
Tead seda lugu?
Ei.
Ütle mulle, mida sa näed?
Väikest last…
omapäi…
Talv on.
Õues on külm.
Ta on ära eksinud.
Ei, ta pole ära eksinud.
Ta on vihane.
Sa ei tea minust midagi.
See on tõsi.
Sa pole üldse selline, nagu ootasin.
Kahju, et su pere ei tea, kes sa tegelikult oled…
Neid ei huvita.
Tamar pole sinu isa.
Isa õpetas teda sind vihkama, aga see pole ta süü.
Nagu pole sinu süü, et su ema suri.
See on kaunis.
Ja tean üht veini, mis sellega sobib.
Jah.
Kus sa olid? Püüdsin sulle helistada.
Hiljem räägin.
Hüva. Davit ütleb, et tahab sinna tulla ja klaasi veini juua.
Camille küsib, kas Davit võib siia tulla ja su veini maitsta.
Anna võtmed.
- Oled vaba. - Te ei vaja mind täna?
- Ei. Võta vaba päev. - Hea küll. Kuidas soovite.
Ma poleks pidanud tulema.
Kõik laabub.
Jah, kindel see.
Miski pole muutunud.
Haiseb sama sitasti.
Ma pole relvastatud.
Võta istet, Davit.
Kas liitute meiega?
Kui sind viimati nägin…
sõitsid kolmrattaga.
Oled ka vanemaks jäänud.
Su juuksed on hallid.
Joome.
1989. aasta aastakäik. Aasta, mil sündisid.
Aasta, mil sündisin.
Aasta, mil sündisin ja ema suri.
Sa tahad rääkida? Olen siin.
Hea küll.
Hei.
Aitäh.
Oled kombes?
Täna on nad õnnelikud.
Aga homme pole see nii lihtne.
Tead, mis mulle sinu juures meeldib?
Mis?
Et sinuga on lõbus.
Ole nüüd, Issei. Me päästsime veini.
Kas midagi on valesti?
Kas tahad jalutama minna?
Kui vana sa olid?
Kolmeaastane.
Arvan, et see juhtus Okinawa saarel.
Ma mäletan, et kui olin kolmene…
toimus Kobe maavärin.
See äratas mu keset ööd üles.
Olin hirmul. Kartsin, et maja variseb mulle peale.
Mu ema tuli minu juurde,
viis mu aeda tähtede alla
ja laulis mulle, et mind rahustada.
Mu ema…
oleks lasknud katusel mulle peale kukkuda.
Aga mu ema vannub, et seda ei juhtunud.
Kui maa värises, tormas ta minu tuppa…
ja ma magasin.
Ma ei märganud midagi.
Vahel ajame segamini, mis päriselt juhtus, mida meile räägiti,
- mida kujutame ette… - Minuga on teisiti.
Olen kindel, et see juhtus.
Siis ma usun sind.
Tule, Issei. Tule meiega.
Räägime hiljem, kui oleme lõpetanud.
Jah.
- Ajame selle korda. - Ei.
Otsisin sind sellel mäel nii kaua.
Oleme kohal.
Kõik näeb nii teistsugune välja.
Kas see on Ketevani oma?
Jah. See, millesse pissisid.
- Tule, tule. - Läki.
Tule, Davit. Läki.
Olin liiga väike, et seda mäletada.
Jah, aga ma mäletan endiselt, et sain pärast isalt keretäie.
Tule, tule.
Valime.
- Mitu võtame? - Umbes 20.
Ootame palju külalisi.
Davit, võta see.
- Aitab. Võta see. - Ei, aitab. Aitab.
- Võta see. - Las ma ise, ema.
Lähme.
Oled kombes?
Mu kallid.
Meil on külalised, nii et ütlen paar sõna.
Oleme täna kõik koos siin…
tänu Jumalale.
Au Jumalale.
Aga ennekõike peame tänama Camille'i ja Isseid.
Aitasite meil meenutada…
et olime kunagi lapsed.
Ja meie soontes voolab sama veri, Davit.
Unustame möödaniku.
Me andestame sulle, Davit.
Joome. Terviseks.
Terviseks.
Ma ei joonud aastaid veini.
Tundub, et jäin ilma millestki olulisest selles perekonnas…
…oma perekonnas ja… Aitäh.
Mu elu muutus selle kahe päevaga. Tahan teid mõlemat tänada.
Olin kiuslik ja nüüd mind austatakse. Ma ei tea, mis juhtus.
Olen endiselt seesama poiss, kes qvevri'sse pissis.
See oli jumalateotus.
Aga kui me siin minevikuasju klaarime,
siis kas keegi teist vaevus küsima, miks ma seda tegin?
Või mõtlesite lihtsalt: „Ta on selline. Ta sündis halvana.
Midagi ei saa parata.“?
Eks ole?
Tamar, räägid neile? Miks see juhtus?
- Davit. - Ma pole lõpetanud.
Mu isa lasi eelmisel päeval koera maha.
Ta tappis mu koera, kuna talle ei meeldinud koera haukumine
või see, et teda nii palju armastasin.
See koer oli kõik, mis mul oli.
Ta andis mulle sooja, kui öösel kartsin.
Ta kaitses mind.
Keegi neist ei teinud seda, muide.
Ja ma ei mäleta, et Tamar minuga olnuks, kui see juhtus.
Ma ei mäleta, et oleksid miskit öelnud,
kui isa mind kolmeks päevaks keldrisse lukustas.
Pimedusse.
Olin keldris valguse, toidu ja veeta. Seal polnud midagi.
Kui mind välja lasti, olin kurnatusest nõrkenud,
ja nüüd ütled, et andestad mulle?
Sina peaksid minult andestust paluma!
Peaksid põlvitama, raisk!
Hakake pakkima, sest müün selle kõik maha.
Kõik. See on läbi. See põleb maatasa.
See on läbi.
Lase lahti.
Helistasite Davit Abashidzele. Jätke teada. Aitäh.
Kõnepost. Proovin uuesti.
Pole mõtet.
Ta on otsustanud.
Ta rahuneb maha.
Me segasime end võõrastesse asjadesse.
Anna mu telefon tagasi.
Sa kuulsid teda.
Kahe nädala pärast on kõik see läinud.
Kas seda sa soovidki?
See on imeline vein ja see kaob igavikku.
Anna mu telefon tagasi. Palun.
Kuhu sa lähed?
Tule minuga.
Tamar.
Mul on mõte.
Pean kahe päeva pärast olema Pariisis Esimese aastakäigu konkursil.
See on üks maailma tähtsamaid konkursse.
Selles saavad osaleda vaid uued veinid, mida pole varem müüdud.
Nagu sinu vein.
Saan veenda neid sinu veini konkursile lubama.
Ja see võidab. Olen selles kindel.
Ma ei taha konkurssi võita.
Sina mitte. Aga Davit tahab.
Jäta Davit rahule.
Tamar, konkursi võitnud vein saab kohe tuntuks üle maailma.
Davit on ärimees.
See äratab ta huvi.
See toimib, ma luban.
Sa pead mind usaldama.
Sa ei kuula mind.
See vein ei osale iial ühelgi konkursil.
Seda ei hakata iial müüma.
See pole mõeldud selleks.
Tule nüüd ja aita meil veini kloostrisse toimetada.
Sa pead teda kuulama.
Hoopis tema ei kuula.
Sa oled isekas…
nagu me isagi.
Näed? Vein on päästetud.
Jah?
Ketevan siin.
Aitäh.
Ma ei tea, kas jaksan hommikul nii vara ärgata.
Nii et jätan praegu hüvasti.
Aitäh kõige eest.
Külasta meid jälle, eks?
Tule ka mind külastama.
- Head ööd. - Head ööd.
Head ööd.
See on sulle.
See on 2021. aastast.
Viimane aastakäik.
Enam ei tule iial uuemat aastakäiku.
Võid selle avada, kui jälle kunagi pimedust kardad.
Aitäh.
Head ööd.
Tere.
Ei. Hoian seda enda käes. Aitäh.
USALDA MIND
Mõrd.
PÕHINEB TADASHI AGI JA SHU OKIMOTO MANGAL „KAMI NO SHIZUKU“
Tõlkinud Vova Kljain