Olipa kerran merenkuningas,
joka oli naimisissa kauniin merenkuningattaren kanssa.
He olivat todella onnellisia yhdessä.
Kunnes eräänä päivänä kuningas matkusti -
vetisen valtakuntansa kaukaisimpiin osiin.
Kun hän palasi kotiin, kuningatar istui kalliolla -
ihmisen sylissä. Merimiehen sylissä.
Kuningatar lauloi merimiehelle lasinkirkkaalla äänellä -
merimiehen sivellessä hänen hiuksiaan.
Jo, mitä sinä teet?
Aiotko kertoa minulle, mitä hän sanoi?
Tarkoitatko Rosea?
Tyttöä, joka työskentelee siellä, missä minä työskentelen,
ja tekee työtä, jota minulla ei kuulemma ole.
Juttu on niin, ettei sinulla oikeastaan ole työtä -
etkä ole siellä töissä. He irtisanoivat sinut.
Hän ei sanonut niin.
Juuri ennen onnettomuuttasi, tehtyäsi heille vaikka mitä,
he kohtelivat sinua tosi huonosti. Ja se nainen, Rose, on sekopää.
Ja Nick on aivan täynnä itseään.
Paskat heistä. He käyttivät sinua hyväkseen.
Eikö sinulle ole kerrottu uudesta työstäsi? Eikö se ole hieman...
Tässä kohtaa värjäsit hiuksesi.
Etkö todellakaan muista mitään?
Tuijotat yhä tyhjiöön, Jo.
Ja olet täysin sen armoilla, mitä ihmiset haluavat kertoa sinulle.
KAATUMINEN MENETIN TYÖNI
Mitä he siis eivät kerro sinulle?
Painu helvettiin talostani!
Oletko kunnossa?
En.
- En oikeastaan. - Mikä hätänä?
Minun on kerrottava sinulle jotain.
Talossa oli joku.
- Mitä? - Kun kaaduin portaissa.
En ollut yksin.
Muistin sen, kun hän... Kun Rose kävi täällä.
En ole varma, oliko se juuri ennen kaatumistani vai...
Mitä?
Riitelimmekö me?
- Olitko se sinä? - En!
Oletko miettinyt tätä yön yli?
Varastettiinko jotain?
Ehkä joku murtautui tänne, enkä siksi löydä puhelintani.
Väitätkö tosissasi, että joku muukin oli tässä talossa?
Minä huusin jollekulle.
Kai sinulla on jokin aavistus, kuka se oli?
Ajattelin, että ehkä me...
Että minä join itseni humalaan tai...
Tai ehkä me... Tulin kotiin kännissä ja sitten me...
Kaikki on niin sekavaa.
Miksi sanot koko ajan "me"?
Hae takkisi. Meidän on kerrottava tästä poliisille.
Hae takkisi, Jo.
Yritä miettiä, kuka se oli.
Niin yritänkin. Sitä on vain vaikea muistaa tarkkaan.
Mitä tahansa hänestä.
Hitto, Jo. Mikset kertonut tätä minulle heti?
- Anteeksi. - Mitä oikein ajattelit?
Sanoit, että huusit hänelle. Muistatko, mitä huusit?
Painu helvettiin talostani!
Paska.
Taisin sanoa: "Painu..."
"Painu helvettiin talostani."
Sinä tuskin sanoisit niin kenellekään tutullemme.
Mutta on hienoa, että muistisi alkaa palata.
Ei ole. Se ei ole hienoa.
He voivat etsiä talosta DNA:ta, sormenjälkiä, murron jälkiä.
- On liian myöhäistä. - Mistä tiedät?
En voi uskoa, että joku oli talossamme...
Näen kylttejäsi kaikkialla. Yhdessäkään ei lue "myyty".
Sinun pitää keskittyä. Muistatko mitään muuta?
Painu helvettiin talostani!
- En pysty tähän. En pysty. - Mitä?
- En pysty tähän! - Älä ole naurettava.
Pysäytä!
Oletko kunnossa?
No niin.
Kaikki hyvin.
Ei se mitään.
Ehkä talossa ei ollutkaan ketään. En tiedä.
Tuntuu kuin joku olisi murtautunut päähäni ja sotkenut paikat,
ja nyt en löydä mitään.
Se on...
Minulla ei ole turvallinen olo oman pääni sisällä.
Olen pahoillani.
Voi luoja.
Älä viitsi!
Olet varsinainen iskä.
Tuo oli ensimmäinen kerta aikoihin, kun olen nähnyt sinun nauravan.
Rakastan sinua koko sydämestäni,
ja olen tosi pahoillani kaikesta tästä paskasta.
Katso nyt hänen päätään. Se on pullollaan asioita, jotka menetit.
Etkö haluaisi vain halkaista sen kuin kookospähkinän?
Kaapia ulos palaset, joita tarvitset.
Painu helvettiin talostani!
Kuka talossa oli, isä?
Hei. Olen isäni luona.
Tulin taksilla.
En tiedä, miten kauan, Rob. Olen kunnossa. Älä huolehdi.
Hei.
Jo?
Hei. Sinä olet se koiranainen.
Olit unessani. Mitä sinä täällä teet?
Kyllä, minulla on koiria. Mutta olen täysin ihminen.
Kuulin onnettomuudestasi ja sinun...
Todella kamalaa. Olen todella pahoillani.
- Wendy, eikö vain? - Joo.
Voisinko tulla käymään luonasi? Voisit auttaa minua muistamaan.
Olen pahoillani, että loukkaannuit.
Siinä hän on! Rouva H!
Katso, Frederik. Se on tyttäresi, Jo.
- Jo tuli katsomaan sinua. - Ei...
- Hei, isä. - Se on tyttäresi, Jo.
- Missä Susanne on? - Tämä on Jo, Frederik.
Susanne oli äitini.
Isä, olen tosi pahoillani, etten ole hetkeen käynyt luonasi.
Olin onnettomuudessa, joten en voinut.
Mutta olen kovasti halunnut tulla katsomaan sinua.
Isä, Johanne tässä.
Pikku Johanne. Näetkö?
Hän ei nukkunut kovin hyvin viime yönä. Vai mitä, Fred?
Sitä on juhlittu koko yö. Tulehan nyt.
Noin. Varovasti.
Ehkä voisin kertoa hänelle tarinan.
Mitä sanot, isä? Sinähän rakastat tarinoita.
Hän varmasti pitäisi siitä.
Muistatko tarinan vanhasta merenkuninkaasta,
jota kerroit minulle, kun olin pieni?
Olen ajatellut sitä viime aikoina.
Hän löysi kuningattarensa merimiehen sylistä ja raivostui.
Sain siitä kylmiä väreitä.
- Tanskalaiset tarinat ovat synkkiä. - Kuka sinä olet?
Jo tässä, isä. Olen hieman kuin sinä nykyään.
En tiedä, mikä suunta on ylös.
Minä haluan nähdä Susannen.
Hei.
Isä pyysi minua...
Äiti.
En saanut sanoa hyvästejä.
Hän on yhä ukki.
Hänellä on parempiakin päiviä. Hän on yhä siellä.
- Niinkö? - Joo.
Kuule, minulla on uutisia, jotka saattavat piristää sinua.
Minä olen raskaana.
- Mikä poikaystäväsi nimi on? - Thomas.
- Enkö tiennyt vauvasta aiemmin? - Et. Kuulet tästä nyt ensimmäisenä.
Oli jo aikakin, että tiedät jotain, mitä kukaan muu ei tiedä.
Helvetti! Minusta tulee mummi. Tik tak.
- Voi ei. Voi, äiti. - Tämä on hyvää itkua.
Voi, kultaseni. Olen niin onnellinen puolestasi.
Mutta sinun täytyy huolehtia itsestäsi tästä eteenpäin.
Äiti...
Kertoisitko isälle vauvasta?
- Etkö sinä halua kertoa? - Hän ei pidä Thomasista.
- Okei. Mutta minä pidän, eikö niin? - Joo. Hän saa sinut nauramaan.
- Hyvä. - Tiedäthän sinä...
Tiedät, millainen isä voi joskus olla.
- Hän on runkku. - Onko hän todella niin kamala?
On. Heti kun hän ilmestyi hänen elämäänsä, me kaikki katosimme.
Kaikessa on kyse hänestä.
Selvä. Mutta meistä tulee isovanhempia, Rob.
Loistavaa. Saamme kuulla vuosikausia, miten menestynyt hänen baarinsa on.
Tiedän, että odotat allekirjoitustani lainapapereihin.
- Miten epätoivoinen tilanne on? - En usko, että selviämme jouluun.
En tykkää pyytää sinulta rahaa, Jo.
En tykkää anella sinua pelastamaan elämäntyöni, mutta...
Sinulla on pieni kiinteistönvälitysfirma.
Et etsi parannuskeinoa syöpään.
Miltä estojen puuttuminen tuntuu, Jo? Se on tosi hauskaa meille muille.
Sash halusi minun kertovan sinulle raskaudesta,
koska hän kuulemma tietää, millainen sinä voit olla.
Miksi hän pelkää sinua niin paljon?
Mitä? Eikä pelkää.
Arvostaisin kovasti, jos painuisit nyt helvettiin toimistostani.
Mene.
Voitko ottaa meistä kuvan?
Hymyä!
Voi helvetti!
Hei, Jo. Valitettavasti lopetimme juuri kokouksen.
Huomaan sen.
Minulla on hetki aikaa.
Loistavaa. Kiitos.
- Minun pitäisi varmaan lähteä. - Ei, odota. Pysy siinä.
Tarkoitan sitä. Älä liiku.
Kysy sinulta... Kysy sinulta jotain. Mitä tahansa.
Hyvä on. Mitä sinulle tapahtui?
Olin häämatkalla. Lasketteluonnettomuus.
Ja törmäsin puuhun satasen vauhdilla.
Voi luoja. Olet hullu. Tiedätkö, että tuo on oikeasti vaarallista?
En välitä.
Eikö sinusta tunnu, ettet pelkää enää mitään?
Sen jälkeen, kun huijasit kuolemaa.
Nykyään, jos haluan tehdä jotain, minä vain teen sen.
Paskat seurauksista.
Entä aviomiehesi? Jäikö hän kuvioihin?
Ei.
- Kusipää. - Joo.
Minä pelkään kaikkea.
En enää tiedä, kehen voin luottaa.
Kaikki ympärilläni tietävät -
kaiken mitä viime vuonna tapahtui, mutta minä en.
Ja uskon heidän piilottelevan asioita minulta.
Mutta saan pieniä vihjeitä.
Sinun on kuunneltava ääntä pääsi sisällä, Jo.
Intuitiotasi.
Seuraa vain leivänmuruja. Katso, mihin ne johtavat sinut.
Minä...
Luulen, että saatoin harrastaa seksiä jonkun kanssa.
Jonkun aivan muun kuin aviomieheni kanssa.
Äidilläni oli syrjähyppyjä. Vannoin, etten ikinä tekisi sellaista.
Osa minusta uskoo, että ehkä mieheni tiesi.
Ehkä hän ei sano mitään tapahtuneen takia.
Menetin vauvan 15 vuotta sitten.
Melkein sekosin.
Joka vuosi hänen syntymäpäivänään -
mietin, millainen poika hänestä olisi tullut.
Mikä hänen nimensä oli?
Lucas.
Jo.
Anteeksi, kun keskeytän,
mutta jos sinulla on hetki aikaa, haluaisin sanoa jotain.
Anteeksi, kun...
Kun hermostun niin kovasti. Olen kusipää.
Haluaisin viedä sinut yhteen paikkaan, jos lähdet mukaani.
Yhtenä hetkenä hän sanoo "painu helvettiin",
ja seuraavana hetkenä hän pyytää sinua matkalle.
Mitä on meneillään, Rob?
Oletko valmis?
- Minne viet minut? - En kerro.
Minne viet minua, Rob?
Muistatko, kun lapset olivat nuoria?
Aina kun lähdimme lomalle, juuri ennen lähtöä -
juoksit takaisin sisälle ja järjestit heidän lelunsa niin,
että ne näyttivät olleen seikkailulla sillä välin, kun olimme poissa.
Oli ihanaa nähdä heidän pikkukasvonsa palatessamme kotiin.
Kukaan ei ole liian vanha yllätyksille, Jo. Anna tämä minulle.
Sinähän halusit aina käydä täällä.
Kun merenkuningas palasi kotiin, kuningatar istui kalliolla -
ihmisen sylissä. Merimiehen sylissä.
Siitä on pitkä aika. Olen iloinen, että vihdoinkin tulimme tänne.
Hän sanoo, että talossa on joku. Mies! Minun talossani!
Hänellä on vilkas mielikuvitus. Hän elää omassa maailmassaan.
Hitto soikoon, Susanne. Montako kertaa vielä?
- Taidan tarvita hieman happea. - Vastahan me saavuimme.
Merenkuninkaan sydän särkyi.
Mutta merimiesten viettely oli kuningattaren luonnossa.
Eikä kukaan voi muuttaa luontoaan.
Ei sillä, etten haluaisi...
- Mutta... - En tuonut sinua tänne siksi.
Kaipaan vain läheisyyttä kanssasi.
Itse asiassa minä todella tarvitsen happea.
Anteeksi kovasti. En viivy kauaa.
Se on ollut tyhjänä vuosia.
Itse asiassa aioimme juuri purkaa sen.
Muistatko sen tällaisena?
En oikeastaan. On tosi outoa olla taas täällä.
- Tämä oli minun huoneeni. - Niinkö?
Me kutsuimme sitä ketunkoloksi. Tapetin takia.
APUA
- Senkin paskiainen! - Mitä?
On helpompi käydä läpi asioita, jotka kerrot minulle,
kuin niitä, jotka jätät kertomatta.
- Mistä sinä puhut? - Kävin kotona viime vuonna.
Kävin Tanskassa. Mikset laittanut sitä seinälle?
En laittanut sitä seinälle, koska emme käyneet Tanskassa.
Puhuimme siitä, mutta emme menneet, koska...
Me katsoimme. Emme menneet Tanskaan, koska taloa ei ole enää olemassa.
Se on purettu.
Mutta sehän on...
Muistan käyneeni siellä.
- Muistan jokaisen yksityiskohdan. - Olen pahoillani.
Olen pahoillani, mutta emme käyneet siellä.
Saan vain hämäriä muistikuvia.
Pieniä vilauksia asioista, jotka oikeasti tapahtuivat.
Ja sitten muistan yksityiskohtaisesti matkan, jota en ikinä tehnyt.
Se on ihan hullua paskaa.
Tiedän.
- Tiedätkö? Oikeasti? - Kyllä.
En vain tiedä, mitä uskoa.
Mitä yrität sanoa?
En tiedä.
Tiedätkö, mitä tarvitset? Uutta, päheää musiikkia.
Owen. Hei.
Hei.
Pidätkö sinä tatuoinneista?
- Onko sinulla niitä? - Mitä? Miksi kysyt?
Ottaisitko nuo pois? Ota hanskat pois, ole kiltti.
- Mitä me oikein teemme? - Ota nuo naurettavat hanskat pois.
- Haluan nähdä käsivartesi. - Pelaammeko outoa räsypokkaa, vai...?
Hyvä on. Sanon tämän suoraan.
Emme kai me...?
Ota nyt vain ne helvetin hanskat pois, jooko?
Luojan kiitos.
Ei, minä... Olen uskomattoman nolona juuri nyt.
Miksi?
Luulin, että olimme harrastaneet seksiä.
Emme ole ikinä tehneet sitä. Joten...
Olen hieman loukkaantunut siitä, miten helpottuneelta näytät, mutta...
Joskus on vaikea tietää, mikä täällä ylhäällä on todellista.
Tai mikä ei ole.
Voisiko joku ampua minut nyt?
Mitä?
Hitto soikoon, Susanne. Montako kertaa vielä?
En tee sitä enää ikinä! Ole kiltti, älä mene!
- Et voi muuttaa sitä, kuka olet. - Voin.
Kuka helvetti sinä olet?
Kappas, nainen joka ei muista. "The Eastbourne Identity".
Hei, äiti. Hei, sinä. Oletko kiltisti?
Tietenkin olen.
- Hei, Jo. - Tulin vain hakemaan vaatteitani.
- Eihän se haittaa? Ne ovat ullakolla. - Ei tietenkään se haittaa.
- Hei. - Hei.
Hei. Hauska tavata.
Ensimmäistä kertaa. Taas.
- Saat minut kuulemma nauramaan. - Nyt hän pelaa varman päälle.
Hän tekee meille teetä.
Onnittelut ovat kuulemma paikallaan.
Niin tosiaan ovat. Vaikka onkin vielä aikaista.
- Voi ei. - Mitä?
Kuten arvelin, laatikko on palannut omaksi järjestyneeksi itsekseen.
Viimeksi kun olin täällä, kävimme aika kiivaan keskustelun.
Vetolaatikoista. Tosi jännittävää. Ja siitä, mitä ne kertovat meistä.
Et siis pidä minusta, ja arvostelet minua.
Ei.
Minusta sinä olet mahtava.
Spoilerivaroitus: En voi sanoa samaa miehestäsi.
Käytätkö yhä maitoa?
- En. En ikinä. - Se on oikea vastaus.
Taidan hermostuttaa Robia.
Se on vain machoilua. Se on paras unohtaa.
Kaverini äiti poltti ketjussa koko elämänsä,
sai Alzheimerin taudin ja unohti täysin olevansa tupakoija.
Odotan yhä, että saisit minut nauramaan.
Et taida muistaa viime kertaa, kun tapasimme?
Etkö muista, mitä tapahtui?
Niin arvelinkin.
Se on sääli.
Minun pitää...
Voi luoja.
Äiti? Oletko kunnossa?
Kaikki hyvin.
Äiti. Päästä minut sisään.
Olen kunnossa, Sash. Lähtekää te vain kotiin.
- Oletko varma? - Joo. Soitan sinulle illalla.
- Hyvä on. Olet rakas. - Sinä myös, kulta.
Entä jos sinä et olekaan uhri?
Mietitkö ikinä sitä?
Entä jos sinä oletkin se helvetin ongelma?
Tekstitys: Valtteri Väyrynen www.plint.com