Превод и субтитри Димитър Милев
subsunacs.net «UNACS TEAM» © 2019
Добре, пристигаме след две минути. Ето правилата на играта.
Само електрошокови куршуми, МИ-6 го искат жив за разпит.
Целта е в метален сандък. Търсят го всички агенции и терористични клетки.
Лягайте на земята! - Хвърлете оръжието!
СИСТЕМА ОТКЛЮЧЕНА
ОТВАРЯНЕ НА КАМЕРАТА С ПРОБАТА
Активът е прибран.
МИ-6... - Стой!
Кротко, аз съм ви фен. Страхотна работа.
Изглеждате невероятно в тези вълшебни костюми.
Кой, по дяволите, си ти? - Лошият.
На земята! Веднага!
ВЕРОЯТНОСТ ЗА НАПАДЕНИЕ
Отказвам.
КАПСУЛИТЕ СА ГОТОВИ ЗА ИНЖЕКТИРАНЕ
ВИРУСНА ПРОБА ПОСТАВЕНА
Говори "Булдог" 2. Екипът е унищожен.
Предали са ни. Тя взе вируса.
Една от тях избяга с вируса.
Пуснете я за издирване, за да няма къде да се скрие.
Хитра е. Следете всички канали. Трябва нея да обвиним. Ясно?
Да, сър. Какво да правим с тези тъпанари?
Отървете се от тях, не ми пука. Само без свидетели.
Аз ще върна вируса.
Кой ще ме спре?
Къде? - Къде?
Кой, по дяволите, си ти? - Кой?
Аз съм този, който рита всякакви задници?
Кой, по дяволите, си ти? - Аз съм шампанското на проблемите.
Да те видим, грамадо!
Мислех, че ще се счупи.
Не позна.
Ще те убия! Мъртвец си!
Не, не, това е любимото ми яке. Не го дърпай.
Здрасти, скъпа. Би ли ми подала пистолета, моля?
Много ти благодаря. Готини татуси.
Сега с теб ще си поиграем на "Бесеница".
Ще ти задам няколко въпроса и ако някой от отговорите не ми хареса...
Добре, май схвана.
Следя в тъмната мрежа за супер вирус, който ще бъде предложен на търг.
Какво знаеш за него? - Кълна се, нищичко не знам.
Този отговор не ми харесва.
Едно птиченце ми каза за тайна група,
занимаваща се с незаконна техника, нападения. Големи гадове. Като теб.
Наричат се "Етеон". Би ли ми казал къде да ги намеря?
Ще ми кажеш, не защото съм те провесил през прозореца.
Ще ми кажеш, защото съм готов да те пусна.
Добре, допълнителен въпрос. Къде е вирусът?
Не! Почакай! Не ме оставяй така! Моля те!
Не ме оставяй! Моля те! Не ме оставяй!
Какво написа той? Обичам ченгетата
БЪРЗИ И ЯРОСТНИ - ХОБС И ШОУ
Шестица, шестица, шестица... Чудесно.
Между другото, относно доклада ти за "Стареца и морето"...
Справила си се великолепно. - Благодаря, татко.
А какво е това?
Доклад... по социални науки.
Родословно дърво. Това е само скица.
Да... Това е родословното ни дърво. Харесва ми.
То е... много простичко и прекалено ясно.
Да...
Щях да използвам и това.
Намерих я в кутия в гаража.
Това си ти, нали?
Кой е Джона?
Брат ти ли?
Да, това е брат ми. - Защо никога не говориш за Самоа?
Случило ли се е нещо там? - В живота се случват някои неща.
Може да не ги искаш, но те се случват.
Затова правиш каквото можеш... и продължаваш напред.
Истината е, че аз съм твоето семейство. Аз съм твоят човек.
Аз. - Ти си много неща.
Да, така е. Виж, точно на време.
О, не, това е за малката. Благодаря ви много.
Нарушаваме диетата? - Да, нарушаваме я.
Много ви благодаря.
Това нужно ли е наистина? Тя е на 71 години. Какво ви става?!
Сър, ще проявим снизхождение, когато тя ни докаже, че не представлява риск.
Ако някой забрави отворена врата, ще е глупаво човек да не се възползва.
Глупавото е да подкупиш надзирател да я остави отворена,
а да не му платиш да си мълчи. - Все пак съм права.
Ако не можеш да избягаш от този затвор, явно губиш тренинг, мамо.
Как не те е срам! Споменавайки бягство,
къде ми е тортата? - Онази с пилата? Сега е приготвят.
Притрябвала ми е пила. Искам малко хубав експлозив.
Ако искаш да те измъкна, само кажи. Ще се погрижа.
О, Дек, само се забавлявам. Затворът не ми пречи.
Тук е тихо и спокойно. Разходките са приятни.
Четем, решаваме судоку.
Все едно съм се пенсионирала. Харесва ми.
Кажи ми сега... Говори ли със сестра си?
Знаеш, че не съм, мамо. - Подай си ръката.
Започна се. - Със сестра ти бяхте неразделни.
Какво се случи между вас, Дек? Помня как с Хети си играехте на двора.
Как планирахте удари, като да оберете някоя банка.
Давахте кодови имена на операциите. Помниш ли как се казваше онова...
"Кийт Муун." - Да, точно така. Нарекохте го така...
Защото имаше много експлозиви и временно си увредихме слуха.
Браво на момчето ми.
Нищо чудно, че зарязахме семейния бизнес.
Тя те обича. Само трябва да й се обадиш, Дек.
Погледни ме. Ти си нейният батко.
Действахте заедно. - Преди.
Надявам се някой ден да мина през онази врата
и да ви видя седнали тук двамата.
Колко години ти остават? - Две, при добро поведение.
Значи колко всъщност? - Четири.
Е, знаеш поговорката... "Никога не казвай никога."
Времето ви изтече.
Спазвай поведение. - Добре. Обичам те, скъпи.
И аз те обичам.
Лукас Ребека Хобс. Не съм те виждал от цяла вечност.
Ребека? - Ти не остаряваш ли?
Колко време мина? - Шест месеца.
Как лети времето. - Когато сме разделени.
Как поддържаш кожата си? Приличаш на младата Шърли Темпъл.
Дръпни се, дръпни се. - Татко, кой е този?
Това е... Лок.
Той работи за ЦРУ. - С баща ти сме стари приятели.
Всъщност не сме. - Всъщност сме... най-добри приятели.
Това е половин сърце. - Не знам какво е това.
Имаме и еднакви татуировки. - Не е вярно.
Не? - Не, не е.
Интересно, защото си спомням как си направих тази... върху тялото си.
Боже... - Господи, липсваха ми шегите ти.
Имаш една минута да кажеш какво искаш, преди да ти изтръгна езика.
С теб искаме едно и също нещо. Запознай се с вирус СТ-17.
Програмируемо биооръжие с неописуеми последствия.
С готиното кодово име "Снежинка". - Какво прави Снежинката?
Нищо особено, само... втечнява вътрешните органи.
Превръща тялото в огромна топла супа. - Тя е на девет!
Виждала съм и по-лоши неща. - Къде?
В "Игра на тронове", у Джанет. - Знам, че винаги си плащаш дълговете.
Повече няма да ходиш у тях. - Но има обрат в нещата, Ребека.
Всички подробности... са в тази папка.
Заповядай. Тя е готова. - Тя е на девет.
Съществува само тази проба на СТ-17, и тази Снежинка сега е в ръцете на
безскрупулен агент на МИ-6 в Лондон.
Татко, всички шпиони ли са толкова красиви?
Не, тя е необичайно красива. - И смъртоносна.
Снощи е била в екипа на МИ-6, който е трябвало да вземе вируса.
Избила е целият отряд. Забила е тухла в гърдите на един от тях.
Знаеш ли колко е трудно да забиеш тухла в някого?
Давай по същество. - Тухлата няма остър край.
Как е успяла да забие цяла тухла в гърдите на онзи?
Или е била много силна, или онзи би трябвало да няма… кости.
Давай по голямо същество. - Откраднала е Снежинка.
После се е покрила. - Кой е този?
Ученият, който най-вероятно е създал вируса.
Чудесно. Къде да го намеря? - И той е изчезнал.
Сигурно е мъртъв. - Доста ми помагаш.
Ти си най-добрият следотърсач. Сигурен съм, че ще измислиш нещо.
О, не, не! Аз съм от Специална въздушна служба,
ти си от ЦРУ. Не работя за теб. - Шефът ти те прехвърли.
Вече работиш за нас, грознико. - Как ме нарече?
Ей, успокой се. Вече те чака друг агент в Лондон.
Той е от най-добрите и ще е връзката ти.
Не ми е нужен никого. Работя сам. - Имаме по-голям проблем
от крехкото ти его и от това, че току-що се изпуснах в гащите.
Заложено е бъдещето на целия свят.
Ако вирусът бъде пуснат, органите на много хора ще се втечнят.
И то по целия свят, а не само твоите и моите.
Нали знае, че го виждам?
Той нищо не знае, Джон Сноу.
Какво решаваш, Беки? Ще работиш ли с партньор?
Съгласен. - Че как иначе?
Помниш ли какво ти казах в Руанда? - Че още живееш при родителите си?
Не, другото. - Да не те гледам като спиш.
Казах, че изобщо не сме... - Най-добри приятели.
И да си пазиш гърба. - Да си пазя гърба, да.
Пази си гърба. - Да си пазя гърба. Разбрах.
Добрият стар Хобс. - Добрият стар Лок.
Добре, кой е агентът?
Г-н Шоу? - Не ме интересува какво предлагате.
Не знаете какво предлагам, нито кой съм.
ЦРУ. - Вие как...
Слънчеви очила, облачен ден, удобни обувки.
Добре, но съм дюстабанлия, тъй че нямам голям избор.
Между другото, аз съм агент Лоуб и трябва да поговоря с вас за...
Как ме намерихте? - Посъветва ме ваш познат.
Г-н Никой. - Г-н Никой?
Нека ти разкажа един виц, Лоуб.
Какво е общото между агент на ЦРУ и бейзболна топка?
Хората се радват като ги удариш с бухалката?
Не. Това са две неща, за които изобщо не ми пука.
И това става.
Не сме виждали подобно на оръжието, което тя е откраднала.
Това е програмируем вирус, който са насочва към дадена ДНК
и е със 100% смъртност в рамките на 72 часа.
Ако МИ-6 я открият, ще я третират като предател.
Искаме да ни предадете вируса.
Къде се намирате?
Мислите, че аз съм ги убила?
Но ако доведете нея и вируса при нас, ще й дадем имунитет.
Установихме щаб тук, в Лондон, където имате всичко необходимо.
И ви водим помощник от САЩ. - Никой не ми трябва.
Може би не, г-н Шоу, но тя се нуждае.
Моят човек се нави. - И моят се съгласи.
Твоят човек ще откачи ли като научи кой е моят?
Не работиха ли заедно в Ню Йорк?
Потрошиха офиса на Службата за сигурност в Ел Ей като се сбиха.
Не знам за твоя човек, но моят...
ще свърши работата. Знаеш ли защо?
Защото сме най-добри приятели от цял живот.
А моят ми нарита задника в Краков преди 17 години,
а дори не си ме спомни, така че... всички си имаме минало.
Все пак е заложена съдбата на света. - Съдбата на света.
Бъдещето на човечеството е в техните ръце.
Би трябвало да загърбят дрязгите си, за да спасят света.
Изключено! - Изключено!
Работил съм вече с него. Минало свършено.
Щом ти участваш, край с финеса, защото знаеш само да трошиш.
Докато този подпалвач знае само да взривява нещата.
Факт е. Не се обиждай. - Да, факт е. Не се обиждам.
Този е пълен маймунски задник! - Този е пълен маймунски задник!
На твоя език значи "кретен". - А на твоя - "чекиджия".
Приключи ли? Приличаш на голямо татуирано бебе.
Няма да ти слушам фъшкиите. Имам работа.
И да поздравиш майка ти. Всъщност...
сам ще й ги предам. - Ако пак споменеш майка ми,
ще ти навра главата в стената. И второ, ще свърша работата
докато ти се намажеш с бебешко олио. Успех, мазняр.
Точно така! Току-що ми припомни защо толкова мразя да работя с теб.
Заради гласа ти.
Заради този носов, още мутиращ, харипотъров гласец.
Винаги като заговориш, само си го представи за момент,
сякаш влачиш топките ми върху натрошено стъкло.
И ме боли. - При мен... не е гласът ти.
А лицето ти. Да гледам голямата ти тъпа физиономия,
е все едно да гледам как Бог повръща право в очите ми.
Направо ме изгаря. Страшно люти.
А сега какво? Мебели ли ще хвърляш?
За твое сведение, щях да сгъна стола и да ти го натикам в гърлото.
Разбира се, ти така решаваш всичките си проблеми.
Смазваш ги с огромен самосвал. Но сега няма да ти се получи.
Аз мисля точно обратното.
Момчета, защо не седнете и да го обсъдим на спокойствие?
Аз и ти да работим заедно, вече съм го правил.
Пълна загуба на време е. - Напълно съм съгласен с теб.
Така е, и ще го направя по моя начин. Ако някой има проблем с това,
нека дойде и се опита да ме спре.
Не отивам там. - И аз не отивам.
Умни момчета.
Добре, след като палячото се махна, да се залавяме на работа.
Искам всички записи от камерите в центъра.
Две дузини агенти ги прегледаха... - Не ми отговаряй, многознайко! Недей.
Интересуват ме слепите зони. Няма да повтарям, дай записите.
Увеличи зоната на обира.
Сега инвертирай образа.
Оцвети зоните, които камерите не хващат.
Умна е. Току-що е убил екипа си и е откраднала смъртоносен вирус.
Няма да чака да я снимат.
Въведете парола
Доста лоши хора те търсят.
Ти от тях ли си?
Зависи какво ще се случи следващите тридесет секунди.
Само обещания.
Слушай сега. Може да стане по трудния или по лесния начин.
Сериозно? Наистина? - Да. Да.
Труден избор. - Не чак толкова.
Сигурно искаш да не мърдам?
Да ти видя ръцете. - Добре.
Но няма да ти хареса какво държат.
Мисля, че реших. - Изглеждаш ми умна жена.
Такава съм. Избирам по трудния начин.
Спри!
Не!
Май ме жалиш нещо? - Засега.
Сигурно искаш да не го беше правил. - В момента ми се искат много неща.
Сега се отпусни. Все едно е било лош сън.
По-скоро кошмар. Всичко това е един кошмар.
Добре, сега да си поговорим.
Централа на "Етеон"
Директорът се обади, че ти е приготвил подобрения. Всичко е в лабораторията.
Съвършенството е болезнен процес.
Виждаме... бъдещето си в един предвидим идеален свят.
Човечеството трябва да еволюира, преди да се самоунищожи.
"Етеон" ще премахне всички човешки слабости
и ще ги замени с механично съвършенство.
А ти ще си начело на тази вълна.
Таен щаб на ЦРУ Лондон
Ще те питам нещо. Не е каквото си мислиш.
Обичаш ли да танцуваш? - Електрическият танц ли?
Или макарена? Не, не обичам. - Не, мислех си по-скоро за...
танго. За което са нужни двама. - Да, този не го знам.
Сигурно е от разликата в поколенията.
Добре. Както и да е...
Музиката започва, така че да видим как си с ритъма.
Къде е вирусът? - Казах ти, не знам за какво говориш.
Добре, от това ме заболя, защото ме настъпи.
Дай пак. Мисля, че ще се справиш. Къде е вирусът?
Не аз поисках да танцуваме. Защо да говоря с теб? Не си от ЦРУ.
Откъде знаеш? - С какво да започна?
Има два типа агенти на ЦРУ. Разузнавачи и шпиони.
Онези там разчитат на химикалката. Така изглеждат разузнавачите.
А ти изглеждаш така сякаш можеш да вдигнеш сграда.
Шпионите трябва да са незабележими и фини.
А в теб няма нищо изтънчено. - Да...
Това беше добро. Впечатлен съм. - Никого не съм убивала!
Зная, че не си. - Защо си толкова сигурен?
Защото много се научава за човек, когато се биеш с него.
Като се бихме, ти не целеше да ме убиеш, а да избягаш.
Но така или иначе, светът те смята за убийца и крадла.
Така че оставаш тук, без телефонно обаждане,
докато не ми дадеш истински отговори. - Нямаш представа какво става.
Тогава ми кажи. - Не мога.
Значи ми губиш времето. - Ти губиш моето!
Ако вирусът попадне в грешните ръце, край на играта.
Настроена аларма
Да не е време за тренировка? ЦРУ винаги тренират погрешния мускул.
Умът всъщност е най-силният мускул. Може би трябва повечко да го тренираш.
"В твоето тяло има повече разум, отколкото в най-добрата ти мъдрост."
Нека позная... Брус Лий? - Не. Ницше.
Защото тренирам това... както и всичко това.
Ела тук. Ако мръдне, искам да я застреляш.
Не можеш. Не ти е разрешено. - В лицето.
Не може, ще отидеш в затвора. - Право в лицето.
Не може, пак ще отидеш в затвора. - Гръмни я два пъти в лицето.
Ясно?
Здрасти, тате. Хвана ли готина шпионка?
Познаваш ме. Хващам всеки, когото подгоня.
От колко време работиш това? Защото ми изглеждаш... нов.
Много е досадна.
Нали знаеш, татко, че понякога хората си досаждат,
когато се харесват взаимно? - Откъде го чу това?
С тази жена не флиртуваме, ясно? Между нас няма химия.
Не знам. Когато й видя снимката, определено вдигна вежда.
Каква вежда? - Знаеш, татко. Направи онзи тик.
Какъв тик? Не съм го направил. - Да, направи го.
Не съм. И не знам за какво говориш. А и по-глупаво нещо не съм виждал.
Ще затварям, че имам работа. Ще се видим като се прибера, ясно?
Обичам те. - И аз те обичам.
И още нещо.
По дяволите!
Не искаш да танцуваме този танц.
Дали? - Мога да хрупам куршуми цял ден.
За закуска и обяд, може би, но е време за вечеря.
Нека броя вместо теб. Три... - Две...
Хобс! - Не мърдай!
Свали го. Махни си мазните пръсти от нея.
Ти какво правиш тук? - Спасявам те.
Нямам нужда да ме спасяваш. - Не, не, не. Това е моята къща
и гаджето ти никъде няма да ходи. - Това е отвратително.
Гадже? Това е сестра ми!
Глупости. Прекалено е хубава, за да ти е сестра.
Много смешно. Много хора те търсят. - Повярвай ми, знам.
Няма да сваля пистолета, докато не ми каже къде е вирусът.
Чуй ме, стрелецо, тя ще умре, ако не я измъкна оттук.
Всички ще умрем, ако не ми каже къде е оръжието.
Наистина ще умрем, защото аз съм вирусът!
Вкаран е в капсули. Трябва да ги извадим.
Да отнесем придобивката.
Сега или никога! - Предпочитам сега.
Когато кажа "три". - Добре.
Едно, две, три.
Никой не може да ми заповядва.
Сега ще те размажа, синко.
СИЛА СКОРОСТ
Декард Шоу, доста време мина. - Радвам се да те видя, Брикстън.
Май ти свършиха патроните, а? - За твой късмет.
Да... - Готин костюм.
Брониран е. Последен писък на модата.
Помня, че при последната ни среща ти пуснах куршум.
Всъщност бяха три. Два в гърдите и един в главата,
както са ни учили. Помниш ли? Жалко, че не дойде в "Етеон".
Щеше да имаш всичко това, приятелю. - Приятел?
Да. - Не си човекът, когото познавах.
Не, аз съм нещо много повече. Аз съм бъдещето на човечеството.
ОПАСНА ТРАЕКТОРИЯ
Спри. Спри!
Ей, качвай се в колата. - Всички се качваме.
Не и ти. Само момичето.
Казах... Качваме се всички.
Обезвредете колата. Момичето ми трябва живо.
Какво си направила, Хети? - Конско ли ще ми четеш?
Нямах избор и си го инжектирах. Иначе той щеше да го вземе.
Май е по-добре...
Може би ти е време за тренировка?
Пусни ме!
Много добре.
Ще ми кажеш ли кой е този надут пуяк? - Дълга история.
Той е призрак. Трябваше да е мъртъв.
Преди осем години му пуснах куршум в главата.
Прекрасно. Преследва ни Терминатора.
Не мисля, че ще успеем. - А аз не мисля, че вижда над волана.
Сложи си колана, дебелако, защото пак ще ти спася живота.
Искате война?
Добре.
Добре, дотук бяхме с колата. Да се отървем от нея.
Какво ново?
Хакнах новинарски агенции, които излъчват на живо.
Колко от тях контролираме? - 174 канала с над 2,000 предавания.
Удвои ги. Искам 100% контрол над новината.
Само ще ги сплашим ли? - Не, ще им подготвим нещо специално.
Чуйте историята.
Хобс и Шоу, големият и издокараният, са разпознати като нападателите
и са обвинени за скорошната атака срещу ЦРУ.
Докато са били в обща килия, са съставили план...
за серия терористични атаки.
Вече стана сериозно.
Терористична атака в Лондон
Кои, по дяволите, са тези? - "Етеон", тайна групировка
свързана с войници и много мръсни пари.
Въобразяват си, че ще спасят света като подобрят човешката раса.
Точно така. - Явно контролират и медиите.
Носят се слухове за тях. Всички ги мислят за мит.
Виждал съм на какво са способни. Ако не им се вписваш в плановете,
смятай се за мъртъв. - Добре.
Отиваме в най-близката тайна квартира. - Не, не! Ти май не схващаш.
Той е първокласен убиец. Не познавам по-добър.
Няма да се откаже, докато не получи вируса.
А и това е сестра ми. Въпросът е семеен.
Твоята фамилия Шоу ли е? Не. Така че това не те засяга.
Съдбата на света е моя работа. Не ми пука, че ти е сестра.
Тази жена никъде няма да ходи... Къде отиваш?
- Далеч от простотиите ви.
И двамата сте идиоти. Омръзна ми да гледам как си ги мерите.
Затова ще намеря някой, който да изкара вируса от мен.
До скоро. - Този ли имаш предвид?
Проследих го преди атаката. Труден е за намиране,
но май имам следа. Руски вестник. - Това не е обикновен вестник.
Продават го само на едно място в Лондон.
Благодаря. До утре.
Голям оптимист си.
Свържи ме с Директора.
Виж ти, Декард Шоу.
Това усложнява ли задачата ти? - Не точно.
Той работи с Люк Хобс от Службата за сигурност на отбраната.
С Хобс... имаме минало.
Няма да се предадат лесно. - Дребни рибки.
Ще се отърва от тях и ще върна придобивката възможно най-бързо.
Залови момичето, извади вируса от нея и го препрограмирай за първа фаза.
С това оръжие ще елиминираме слабите и всеки, който ни се противопостави.
Ще създадем перфектната система.
Хобс и Шоу може да са от полза за "Етеон".
Вербувай ги. - Да ги вербувам?
Съжалявам, но не разбирам.
Искам да ги привлечем да работят за каузата ни. Сега разбра ли?
Няма да се присъединят към нас. - Защо си толкова сигурен?
Преди се опитах да вербувам Шоу, но той ме застреля в лицето.
Затова съм толкова сигурен и предлагам друг подход, при който...
Не те моля, Брикстън!
Знаеш последствията при отказ, или може би трябва да ти ги припомня?
Това заплаха ли е?
Не забравяй на кого разчиташ за оцеляването си.
Всичко в името на каузата.
Сега трябва да поговорим за нещо наистина важно.
Помниш ли какво може да стане, когато нещата се объркат?
Нарекохме го "код червено". Моментът сега е такъв.
Мога ли да помогна с нещо? - Остани си вкъщи.
Там ще си в безопасност. Дори сега ЦРУ подслушва разговора.
Гледай. Здрасти, Лок. - Всички са в безопасност.
Всъщност, сега съм в ресторанта ни. Много е странно да съм тук без вас.
Май е затворено. - Благодаря ти, братко.
Скъпа, говорих с леля ти Лиза. Тя знае какво точно да прави.
Ще се върна при първа възможност. - Обичам те.
И аз те обичам. Чао.
... Люк Хобс и Декард Шоу. Хобс е агент на американската...
Разкажи ми всичко, което знаеш... за това.
Боже мой! Кога беше инжектирана? - Преди около трийсет часа.
Тогава капсулите с вируса са все още цели.
Трябва да го неутрализираме. - Не, не е толкова лесно.
Щом не е програмиран към нечия ДНК, значи е опасен за всички.
След 42-я час капсулите ще се стопят и тя ще се зарази.
Тогава вирусът ще се разпространи във въздуха.
Ще настъпи глобално заразяване до една седмица.
Защо, по дяволите, си създал такова нещо?
Защото мислех, че съм един от тях. - "Етеон".
Казаха, че искат да спасят света чрез наука. Повярвах им
и разработих Снежинка като преносител на ваксини. Панацея за всички.
Те го промениха в програмируем апокалипсис,
за да атакуват най-слабите и онези, които не приемат
визията на "Етеон" за бъдещето. - За учен, си много тъп.
Имам две Нобелови награди, не че има значение.
Казваш, че вирусът е програмируем, така че...
препрограмирай го. - Не мога докато е в приемник.
Просто кажи как да го изкараме от мен. - Ами, има два начина.
Първият е лесен. - Казвай.
Най-накрая. - Убивате я.
Моля?! - И изгаряте тялото, разбира се.
Разбира се. - Разбира се.
Не, наистина го изгаряте. До пепел.
До пълна неузнаваемост. - Не приемаме този вариант, генийче.
Да, това не ни устройва. Какъв е вторият?
Има машина, която може да извлече вируса.
Това трябваше да е първият начин. - Невъзможно е да стигнем до нея.
Ние решаваме кое е невъзможно. Къде е?
В лабораторията на "Етеон", където бе създадена Снежинка.
Таен технологичен комплекс, охраняван от малка армия,
и е в най-затънтената част на света. Ако отидете там, и тримата ще умрете.
В общи линии казваш, че тя ще умре при всяко положение.
Е... кой иска питие?
Знам идеалното място.
Само ги погледнете... Някой май избива комплекси.
Не е за избиване на комплекси.
И една мъничка, като за теб.
Използвах я за работата в Италия.
Жалко, че не ни трябваше шофьор на автобус. Щях да ти се обадя.
Питие? - Да, може едно малко.
Познавам някого в Москва. Стара приятелка. Имаме дълга история.
Тя посещава някои места, където се събират предимно руски престъпници.
Ще ни осигури каквото ни трябва. - Предвид миналото с приятелите ти,
колко куршума й пусна в главата? - Само тя може да ни оборудва.
И двамата знаем, че ще е много трудно да излезем от страната.
Всички разузнавателни агенции ни преследват.
Да не забравяме, че опозори МИ-6 като предаде екипа си.
Не вярвай на всичко, което ти казват.
Усмихни се.
Контрабандните канали няма да ни свършат работа. Трябва да се слеем.
Да се скрием пред очите им. - Затова ще летим с редовен полет.
Прекалено лесно ще ни забележат там. - Не тормози дребното си мозъче.
Клонирах сигнала на телефона ти, така че да обикаля света.
Трябва да ни осигури поне 48 часа. Ще се оборудваме като кацнем в Москва.
Тя ще ни преведе през охраната. Най-вероятно само това ще ти стане.
Да ти приличам на смърф? - Това са старите ми дрехи.
Извинявам се предварително, ако са ти широки в чатала.
Добре. Какво друго си приготвил? - Създадох ви нови самоличности
и промених биометричните ви данни, и като ви сканират на летището
няма да ви познаят по лицата и отпечатъците.
Ти си Сара Аткинс, застрахователка. - Здравейте.
Благодаря ви. - Мерси.
Аз съм Франц Грюбер, архитект на свободна практика,
запален планинар... и ски инструктор през зимата.
Благодаря ви. - А ти си...
Ти си Майк Оксмол. (my cock's small)
Малък член?!
Викат ми Майкъл.
Спрете! На място! - Това е Майк... Оксмол.
Не ми е малък, просто се казвам Майкъл.
За какво точно го спряха? - Няма значение.
Чакат го гумени ръкавици и бъркане в дупките му. Да вървим.
Ръцете на врата, Оксмол.
Невероятно е, че му го причини. - Щеше да ни бави.
И двамата знаем, че сам няма да се справиш.
Зная, че това нещо в мен ще избие всички ни,
но наистина ли смяташ, че ще намерим тайната машина
в строго охраняван смъртоносен обект и ще имаме късмета да я задействаме?
Честно казано... - Още ли носиш това нещо?
Не знаех, че я пазиш.
Върни щифта. Не си се променила.
Де да можех да кажа същото за теб. - Слушай, всичко ще бъде наред.
Ще се справим. Това ни е работата.
Ами ако не успеем?
Ако остане само първият вариант... - Забрави за него!
Здравейте, дойдох. Аз съм Майкъл.
Здрасти. Здравейте.
О, да...
Къде ли ми е мястото? М-1...
М-2... М-айната ти.
Здрасти.
Голям задник си. - Доста бързо се оправи.
Да, защото имам тайно оръжие. Хората ме харесват.
Няма как да го разбереш, защото нямаш приятели.
Харесва ми забрадката ви.
Да бе взел места до аварийния изход, че там има повече място за краката.
Не всички сме... късокраки като теб.
Слушай, не ми пука дали ти е удобно.
Затова се дръж като добър слон, изяж кило фъстъци,
пусни си седалката назад и се успокой.
Не ми казвай да се успокоявам и какво да правя.
Щом ти чуя гласеца, ми идва да си сваля обувката,
да ти я навра дълбоко в задника, така че да плюеш връзки цяла седмица.
Знаеш ли какъв ти е проблемът? Ще ти го кажа.
Тази работа... изисква незабележимост.
А ти... Погледни се само. Все пак не си виновен ти.
Биеш на очи. Изпъкваш... като топките на булдог.
Поклащат се на грешното място. Уж безобидни...
но докато се усетиш и вече искат да оплодят сестра ти.
Какво! Да забременя сестра ти? - Чу ме.
Сега вече схванах. - Така ли? Добре.
Радвам се. И то много.
Наистина ли смяташ, че хвърлям толкова усилия в тази мисия,
в която да спасим света, което между другото,
ще бъде за четвърти път, защото съм адски добър,
само за да хоризонтирам дяволски готината ти сестра?
Не само за това. Но предимно.
Нека ти го обясня, Фродо. Вече не сме 1955-та.
Въпреки факта, че спящата дама до теб е твоя роднина,
тя е една от най-коравите, готини и способни жени, които съм срещал.
И ако тя реши да обърне внимание
на този голям, кафяв, добре сложен, татуиран...
мъж като планина... Познай какво ще стане?
Ще й дам да стигне до върха на планината.
Пак, и пак, и пак... Колкото пъти иска.
Стой далеч от нея. Ясен си ми.
Да не ме мислиш за глупак? - Разбира се, но ще ти направя услуга.
Не съм тъп като великан. Само кажи, Джак.
Знаеш ли какво искам да направя?
Да навра лицето ти между бузките на задника ти, докато сме на 9,000 м.
Искаш да танцуваме на 9,000 м? - Да.
Пречат ти само въздуха и възможността. Ето че въздуха свърши.
Давай, хаваецо. - Хаваец ли ме нарече?
Спрете! Престанете и двамата. - Видя ли, събуди шерифа.
Ти събуди шерифа. - Как разбрахте, че съм шериф?
Пътуваш сам. - Първи се качи на самолета.
И имаш... отвратителна тениска. - Отвратителна тениска.
Ще приема, че сте налучкали.
Шериф Динкли е на ваше разположение. - Динкли?! (Долнопробен)
Проблем ли имаш с името ми? Динкли.
Разбирам великана, защото работата ми е да наблюдавам.
Дебеловратият се върти откакто се качи в самолета.
Огледа всеки пътник. Явно си служител на закона.
А ти, с панталоните с много джобове, си шпионин.
Доста е добър. - Да, не е зле.
Всички сме важни хора. И тримата сме алфа хищници, заклещени в небето.
Колко вдигаш? 140 кг? 180 кг?
Малко по-малко. - Да, и аз толкова.
Всяка седмица блъскам в залата. А ти по какво си падаш?
Бикрам йога, пилатес? Или бой в ринг? Знаете ли аз какво правя?
По цял ден съм в тази консерва и дишам пръдни. Ето това правя.
Понякога идват и терористи да дишат рециклирания въздух.
Бих дал всичко пак да съм на фронта.
Пак? - Какво?!
Бях в “Съвместното командване на специалните операции”.
Бил си в "Делта Форс"? - Отряд "Зебра Ехо 247", скъпи.
"Ехо" бяха магьосници. - Точно така.
В такъв случай, абракадабра, кучки. Пред вас е магията.
Знаете ли какъв ви е проблемът? Липсва ви баланса.
Трябва ви трети в отряда. - Не ни трябва.
Тази игра ми е позната. Чухте ли ме? Мога да я играя.
Какво правиш? - В какъв смисъл какво правя?
Не говори така. - Звучиш различно.
Така ли? - Това не е твоят глас.
Използвай нормалния си глас. - Това е той. Говоря като магьосник.
Тогава престани. - Само показвам какво мога. Вижте...
Мога да допълня Светата ви троица. - Трима ще сме много.
Визитката ми. Ако ви потрябва нещо, звъннете ми и ще ви го осигуря.
Искате гаубица, искате "Боинг 747", искате хеликоптер или нещо невидимо...
Аз съм шерифът, аз съм вашият човек.
Моля ви. Моля ви, пуснете ме.
Какво искате?
Искам собствеността ни дето е в кръвта на момичето.
Не, вирусът е много опасен. Отказвам.
Хората трябва да еволюират, професоре, с ъпгрейдите на "Етеон".
Човешкото тяло... не струва много.
Може би 11 пенса за магнезия, още няколко за калция.
Има и желязо... но то е евтино.
Бих казал, че общата сума е... около три паунда.
Три и половина най-много.
Цялото тяло струва... жълти стотинки.
Ще ми препрограмирате вируса. - Добре, ще го направя.
МОСКВА
Момичето ти е от руската мафия. - Тя краде от тях.
Всъщност, краде от всички. Това й е специалността.
Декард Шоу. - Маргарита.
Това не го очаквах.
Аз пък искам да не го бях виждал. - И аз.
Получих списъка ти. Дълъг е.
Поисках къща край самолетна писта. И да няма руснаци със залепени усти.
Даде ми по-малко от три часа и затова прибягнах до такива крайности.
Трите часа нямат нищо общо с крайностите ти, Маргарита.
Направо ме уби, Декард... с този "Етеон".
Не можа ли да избереш по-охранявано място, в което да проникнеш?
Трябва ни машината за извличане на вируса СТ-17.
Може да е навсякъде. - Съоръжението е 8 кв. км лаборатории.
И е като буре пълно с барут. - Ще трябва да направим "Мик Джагър".
Звучи ми забавно. - Ти няма да влизаш. Изключено.
Като деца измисляхме всякакви измамни схеми.
При "Мик Джагър" един човек отвлича вниманието.
Което улеснява работата на другите. Типична вътрешна работа.
Добре, че Андрейко го е сложил в капсули.
Трябва да използват машината, затова ще ме заведете при нея.
Мога да се справя. Ние можем да се справим.
Въпросът сега е как да позвъним на вратата на "Етеон"?
Аз ще се справя с това. Но първо, нека ви екипираме.
Това са парашути ви без метал в тях.
Слушалките ви за кодирана връзка.
"Скорпион EVO-3" с оптичен мерник.
Супер тънка бронежилетка.
Инфрачервени камери за гледане през стени.
И не на последно място, компактен водороден детонатор.
Поставен на правилното място, ще прати всичко във въздуха.
Как изглеждам? - Малко ти е тесен.
Как си?
Ако нещата се объркат вътре, не трябва да оставам жива.
Ще те измъкнем оттам.
Нека ти кажа и още нещо: "Ключът към безсмъртието
е да живееш живот, който си заслужава да си спомниш."
Това пак ли е от Ницше? - Не. От Брус Лий.
Да тръгваме.
Как ги намери? - Добра съм в работата си.
Тя сама ли беше? - Да.
Ако ме лъжеш, ще ти изтръгна сърцето, ясно?
Бих се уплашила, ако имах такова.
Оръжеен и биотехнологичен комплекс на "Етеон", Украйна
Това вече е возило. - И то какво. Аз съм отпред.
Аз ще съм отпред. - Не започвай. Аз съм отпред.
Наближаваме зоната за скачане. - Готов ли си?
Да, готов съм. - Ще броя до три. Едно...
Голям задник си!
Никой не може да ми нарежда.
Вълнува ме кога си миеш ръцете? Преди или след като си преброиш парите?
Свободни сте.
Ти май не разбираш. Слабите се занимават с пари,
докато ние - с еволюционна промяна. Промените понякога изискват
допълнително насилие. - Като убийството на невинни с вирус?
Само слабите. Става дума за бъдещето на планетата,
което нещо не се купува с пари. - Но пък може да си откупиш душата.
Душата ми? Брат ти ми я отне.
В лабораторията ми направиха нова. Нарича се "прогрес".
Добре дошла в залата за извличане, г-це Шоу.
Подгответе я.
Няма да се бавим.
По-добре да ни няма, когато това нещо избухне.
Тя е на около 350 метра от тук. В нещо като медицинска капсула е.
Бомбата ще избухне след 45 минути. Влизаме и излизаме.
Иначе ще ни пръсне на парчета. Нали помниш, без оръжия в коридора.
Да, трябва да са живи, защото в края на коридора има скенер,
който се отваря с ретина. Избери си врата.
Тази. - Не може, това е моята.
Какво ти става?!
Сбърках. Това е твоята врата. - Не, без отмятания.
Много ли са лошите момчета зад нея? - Гледай. Може и да научиш нещо.
Само за оторизирани лица. Достъп отказан!
Достъп отказан!
Достъп разрешен.
Вратите се отварят.
Много добре. Браво, момчета. Впечатлен съм, че успяхте да влезете.
От скоро ли сте в Звездата на смъртта? - Спринцовката е готова.
Да я упоим. - Момчета... изглеждате ми нови.
Сега ще види тя.
Това...
Това е невъзможно.
Какво правиш? - Сама ще го извадя.
Чакай!
Ето го и него. Добре ли поспа?
Разсъни ли се? Искаш ли рум сървис?
Да ти поръчам ли пържени филийки?
Надявах се да те убият, преди да се събудя.
Сега съм много разочарован. - Малко е сложно, признавам.
Така разпитваха военните в миналото. Три електрошока убиват човек.
Помниш ли, Дек? - Да, много неща помня от онова време.
Ще ви пусна четири електрошока, момчета.
Мисля, че ще издържим и пет. - Пет?
Добре тогава.
Не можа да си затвориш голямата уста, а?
Мислех, че ще е готино да му отговоря така.
Помниш ли когато бяхме истински братя в ударната група, Дек?
Виждахме най-лошото в хората. Най-лошото в страната,
в лидерите ни, във враговете ни, в... приятелите ни.
Вече не знаеш значението на тази дума. - Спокойно, и той не я знае.
Знае само да стреля в главата, но при теб е било страхотна идея.
Големият продължава да говори? - Казах, че е било страхотна идея...
... да те застреля. Мамка му!
Странно е как омразата между хората е по-силна от самосъхранението,
заради което сме тук. Помниш ли когато преди осем години
"Етеон" ни поканиха да се присъединим към мисията им?
Имаш предвид сектата на смъртта? Лунатиците?
Визионерите... за бъдещето.
За едно по-голямо и по-светло бъдеще. Помниш ли какви данни ни дадоха?
За щетите върху природата, за капитализма и тероризма.
Човечеството ще се самоунищожи до 2096-та, което мен лично ме плаши.
Но ако изпълним визията на "Етеон", ще спасим света.
Не се спасява свят с геноцид. - Наречи го както искаш.
Знаете ли какво е този вирус? Той е необходимият шок за системата!
Това беше третият.
Обожавам това нещо. - Казах ти го преди...
и пак ще го повторя. Данните ви са грешни.
И още една причина. Виждате само най-лошото в хората.
Не може да се разчита, че хората ще постъпят правилно. Вижте се вас.
Държите съдбата на света, а дори не се разбирате.
Но ти обаче знаеш какво е да постъпиш правилно, нали, Шоу?
Малък сувенир, братко.
Ако искаш да ме убиеш, давай, защото пак бих те застрелял.
Ти какво очакваше? Шиацу масаж?
Някой да говори с теб? - Майка ти.
Четири! - Да.
Разбирам те защо си още ядосан. Кисел си...
защото като не се присъедини, изпратиха мен да те убия.
А трябваше да го направя, защото знаеше прекалено много.
Но аз много мислих за онази нощ.
И осъзнах нещо, което тогава ми убягваше.
Когато ме уби, ти ми направи подарък. Погледни ме. Аз съм черният Супермен.
Брониран, с нов гръбнак.
И колкото повече ставам машина, толкова по-човечен ставам.
За това си струва да се бориш.
Давам ти още един шанс да се присъединиш към нас, Декард.
А шефът иска и дрънкалото. Иначе ще убия и двама ви,
което, честно казано, ще направя с кеф.
Знаеш на какво са способни "Етеон". Те ме създадоха отново.
Първо го натопиха, че е убил екипа си, а сега - собствената си сестра.
Опозорен си.
Само кажи... и всичко това ще изчезне.
Сестра ти ще живее, както и дъщеря му.
Ще ти направим ъпгрейд и заедно ще спасяваме света.
Какво избираш? Еволюцията на човека или смъртта със слабите?
Да приключваме по-бързо.
Казах на шефа, че няма да размислиш.
До скоро. - Чакай, чакай, чакай!
Мисля, че трябва да се присъединим. - Какво?!
Каза доста привлекателни неща. Това с черния Супермен...
Много ми се иска да стана такъв. - Да не си глух или тъп, или и двете?
Няма да... - Пак мислиш само за себе си.
Голяма си примадона. Поне веднъж помисли за моите чувства.
Знаеш ли, ако бяхме рок група, ти щеше да си нейният Мик Джагър.
Мик Джагър...
Мик Джагър! - Добре, какво решавате?
Присъединявате ли се или не?
Отказваме. - Отказваме.
Но след като си тук, нека ти кажа какво ще направя.
Ще измъкна ръката си от този стол и ще я стоваря в лицето на този.
На другия ще му счупя врата, задето ме гледа така.
А другите тринайсет ще убия за седем секунди.
А аз ще направя следното... Ще се освободя от оковите
и ще удуша този, този и този.
Не, този е мой. Избери си друг. - Как така е твой? Мой е.
Не, не, аз ще му смажа мутрата. Избери си друг за сритване.
Искаш да сриташ някого? Ще ти намеря. Виждаш ли онзи там?
Големият. Големият! Сритай него. - Не, прекалено е голям.
Нали така, Хети? - Пусни ги.
Спокойно, момчета, трябва ни жива.
Да ги пусна или какво?
Или ще получиш ново проветряване в средата на челото си.
Няма да ме застреляш...
тъй като ти трябва активиращ чип, за да стреля пистолета. Съжалявам.
Виж какво ще ти дам аз!
Аз не струвам жълти стотинки.
Да изчезваме. - Така ли мислиш?
Да.
Ето я.
Къде е машината? - Във втория камион.
Заемам се.
"Мик Джагър". - Винаги се получава.
Още не сме се отървали, Хети.
Открих машината.
Тръгвай. Ще се срещнем на уреченото място.
Това копеле наистина е черен Супермен.
Пуснете дроновете.
Препречват ни пътя! - Дръж се!
Курс за пресрещане.
От твое ляво.
Дръж се.
Хобс, колата скоро ще откаже!
Ще ти я докарам. - И ти ли си мислиш като мен, Шоу?
Да одраскаме боята? - Да одраскаме боята.
Ей? - Какво?
Имаш ли ми доверие?
Трябва ми друг превоз. - Знам какво си мислиш.
Продължавай да караш. Сам ще се оправя.
Поеми волана.
Ето го и него.
Аз ще се оправя с него. - Не, аз ще се оправя.
Съжалявам, братко. Наистина е унищожено.
Това беше вторият вариант. Сега ни остана само първия.
Не говори така, Хети! - Уморих се. Повече няма да бягам.
Все още имаме време. - Време за какво? Машината е съсипана.
Ще я поправим. - Как?
Трябва да се скрием някъде. - Къде?
Целият свят ни търси, а и Брикстън няма да се откаже.
Не може да рискуваме живота на милиони.
Трябваше да изберем първия вариант. Всичко свърши.
Не е свършило. - Свърши.
Не е свършило! Не е свършило.
Погледни ме. Помниш ли какво ми казваше, когато бяхме деца?
Поглеждаше ме и казваше: "Не е свършило, докато не свърши".
И се смеехме. Помниш ли? - Не, казвах следното...
"Не е свършило, докато аз не кажа, че е свършило".
Да, така беше.
Тогава го кажи сега. Кажи го.
Спомни си кои сме ние. Ние сме от семейство Шоу.
Ние никога... никога, никога не се предаваме.
Разполагаме с един ден. Дори повече от ден.
Даже не знаем къде да отидем.
Знам едно място.
Къде? - На последното място на света,
където бих искал да отида.
У дома.
САМОА
Абракадабра, кучки. Казах ви, че мога да ви намеря всичко. Чуйте ме.
Не е лесно да се уреди полет от Москва до Самоа, но се справих.
Затова и ти се обаждаме, Динкли.
Да ти благодарим, че ни осигури това птиче до Самоа.
Войник помага на войник. Знайте, че имате трети другар тук,
и съм готов да тръгна, когато кажете.
Просто си седя в бърлогата и чакам.
В тоалетната ли си? - Това няма значение.
Важното е, че съм там, където се случва магията.
Нали ми имате всички контакти? Имате този мобилен номер, имейла ми...
Имаме всичко. - Ще ви дам и номера на майка ми,
за да се свържете с нея, ако не можете с мен.
Добре. - Имам и Outlook поща.
Може и там да ми пишете. Имам и акаунт в LinkedIn...
Връзката се разпада.
Това беше моят телефон.
Леко ме притеснява дали механика ти е толкова добър, колкото казваш.
Джона е най-добрият механик, и ще ни помогне, ако първо не ме убие.
Да, не бързай. Заложени са само живота на сестра ми и съдбата на света!
Ще почука. - На 50 кинта, че ще му фрасне един.
Дадено.
Джона. - Знаеш ли какво те очаква?
Да.
Видя ли? Не съм само аз.
Лицето ти е по новините, момченце. Не си добре дошъл тук, полицайче.
Голям си страхливец, щом цъфваш тук след 25 години
и носиш проблемите си в този дом. Предаде семейството ни.
Посрами дома ни. Предаде собствената си кръв!
Джона, чух те. Но вече не сме деца, така че внимавай как ми говориш.
Не е важен размера на кучето в боя, а колко голям е борбеният му дух.
Не, размерът винаги е от значение.
Ей, няма да се биете под този покрив!
Това моят Люк ли е?
Бебчето ми се прибра у дома. - Мамо.
Боже, колко ми липсваше момченцето ми. Виж се само, станал си кожа и кости.
Сядай да хапнеш. - Не, мамо, не. Нямаме време за това.
Не исках да ви водя проблемите си. - Тогава да не беше идвал!
И какво точно ни носиш? - Истината.
Истината? - Истината, че ни накиснаха.
Борим се срещу хора, които са създали смъртоносен вирус!
Може да засегне целия свят. Ако не го спрем, всички може да умрем.
Всеки в тази долина, всеки на този остров, всеки в света!
Джона, помогни да поправим машината. Искам да помогнеш на приятелите ми.
И веднага да изградим отбранителна линия.
Мислиш, че ще се появиш тук и ще ти помогнем
след всичко, което направи? - Да.
Защото е по-важно от нас. - Не ми пука.
Може да умрем. - Добре, защото по-скоро ще умра,
отколкото да ти помогна! - Знам, че брат ти е непоносим.
Повярвай ми. Но аз му вярвам.
Доведе ни, защото тук има нещо, което другаде го няма. Ти.
Не ме познаваш, както и аз теб, ясно? Време е да си тръгвате.
Вземете си и машината. Тръгвайте си веднага!
Джона Хобс! Покажи малко уважение към брат си.
Ако му трябва нещо, ще му го дадем. Храната от масата ни,
дрехите от гърба ни... Даже благодатта на острова.
А вие, момчета... да, момчета сте, ще покажете гостоприемството ни,
иначе се кълна в Бог, че ще взема джапанката си
и ще ви нашляпам дебелите задници! Чухте ли ме, момчета?
Съжалявам, че ви намесих, мамо. - Люк, това е твоят дом.
Ние сме самоанци. Можем да се оправяме с проблеми.
Прав беше. Такива войници не се вербуват.
Направи каквото ти казах.
Ти си уникална бойна машина.
Върни ми вируса. Имаш пълна свобода на действия.
Можеш да си отмъстиш.
Ще го направя. - Открихме ги.
Качили са се на товарен самолет. - За къде?
Самоа. - Господа...
Време е да заслужите ъпгрейдите си. Донесете ми вируса.
Доста готино местенце. - Да, за разфасоване на коли.
Баща ти е бил крадец на коли? - Не, баща ми... крадеше всичко.
Наркотици, оръжия... - Също като моите роднини.
Мама ни отгледа до тийнейджъри, когато стареца пак се върна.
Доста се заинтересува от синовете си. Но всъщност търсеше нов екип.
И само аз прозрях лъжите му.
Работата, в която той ни забърка с братята ми,
ставаше все по-дебела и опасна.
А когато го осъзна...
За него нямаше значение, че може с братята ми да умрем.
И тогава го предадох на властите. - Защитил си семейството си.
След като го вкарах в затвора...
напуснах Самоа и никога не се върнах.
Поне излезе едно хубаво нещо от това.
И какво е то? - Дойде ти акъла да се върнеш.
Какъв съм късметлия.
Вече работиш законно? - Да, на 100%.
Изпълнявам поръчки на частно. На клиенти от цял свят.
Моторите са за Токио, тази кола е за Ню Йорк, а другата е за Лондон.
Хората харесват работата ни.
Трябваше някак си да запазим семейството ни.
След като ти ни изостави.
Нося добра новина. Ще се преоблечем. Дръж, Хети.
Майка ти каза, че тази ти е любимата. Била ти любим размер. И има картинка.
Защо не си сложиш още едно яке? Навън е само 45 градуса по Целзий.
Освен този бизнес...
Имате ли други оръжия? - О, да, имаме оръжия.
Мамо, къде са оръжията? - Разкарах ги.
Много благородно, г-жо Хобс.
Сега вече загазихме. - Да, меко казано.
Тези оръжия... унищожиха семейството ми.
Ако искате да се бием, ще се бием с това... и това.
Защото само недостойните умеят да дърпат спусъка.
Добре, значи ще се бием със семейните реликви. Ясно.
Ще ни трябват доста повече. - Няма да издържим на огневата им мощ.
Не можем да стреляме с оръжията им, но и те няма да могат
без връзка с "Етеон". Пазиш ли още онази ръкавица?
Дали ще можем да ги доближим? - Ако стане, силите ще са изравнени.
Ще ни спечели време. - Ще обезвреди оръжията им.
Заемам се.
Готов ли си?
Винаги съм готов.
Да го направим по старомодния начин.
Огледай се добре. Тук ще дръпнем чертата.
Кой да предположи, че тук ще спасяваме света.
Трябва да ги накараме да играят по нашите правила.
Утре сутрин бурята ще удари откъм северните скали.
Там ще е ничията земя. Ако всичко се провали...
Там ще е последната ни битка. - Колко още такива трябват?
Продължавай да копаеш, братко.
Той ще постъпи както в Кандахар. Ще нападне точно преди зора.
Тогава врагът е най-уморен, имаш и прикритието на нощта.
И когато битката се разрази, Слънцето е зад гърба ти.
Ще пуснем да влязат всичките и ще се постараем да не си тръгнат.
Добре, Хобс, планът ми харесва. Не че имаме достатъчно ресурси.
Островът ще ни ги осигури, братко.
САМОА ПЕТРОЛИУМ
ДОСТЪП РАЗРЕШЕН
Кажи ми, че успя. - Вътре съм.
Но мога да блокирам сателитния сигнал за около... шест минути.
Шест минути може и да ни стигнат. По-добре е от забита пръчка в окото.
А то е всичко, което имаме срещу тях. - Справяли сме се и с по-малко, нали?
Здрасти.
Питие? - Може. Благодаря.
Да му се насладим до край, защото може да е последният ни залез.
Не трябваше да приемам, че Декард ги е убил.
Думите му, че имаме предостатъчно време...
През целия си живот... съм бягала.
И аз.
Да.
Не съм се връщал тук от 25 години. Дъщеря ми не знае, че има роднини тук.
Е... Можеш да го промениш.
Да. Както и ти.
Хрумна ми идея. Искаш ли да си обещаем нещо тук и сега?
Ако видим утрешния залез... ще започнем да поправяме грешките си.
Край, запечатахме обещанието си. Няма отмятане.
Не мисля, че има шанс да се отметна.
Искаш ли пак да запечатаме обещанието си?
Определено не. - Добре.
Може би утре, ако оцелеем.
Джона? - Не ме пришпорвай.
Скоро ще се съмне и той ще цъфне. Приключвай веднага.
Хайде! - Ей, ей, не ме пришпорвай!
Тогава се допускат грешките. - Колко време ще отнеме целия процес?
Половин час. След 33 минути ще се заразя.
Дек, май трябва сериозно да обмислим вариант едно.
Недей се отпуска още, Хетс. Наистина ще изпуснем прозореца.
Хайде, побързай! - Джона, сега!
Добре, добре! Пробваме. Или ще стане... или не.
Не се предавай, Хетс.
Няма да е приятно. - Не, няма проблем.
Боже господи!
Получи се! Стана!
Да!
Ей, алармата се задейства. - Това е той.
Както планирахме? - Както планирахме.
Братя!
Време е!
Джона...
Исках само да ти кажа, че... ако нещата се объркат...
и това е краят...
Съжалявам.
Може да съм имал основание, но е факт...
че изоставих теб. Изоставих и семейството ни.
Трябваше да се върна у дома. И ако оцелеем...
имаш думата ми, че това няма да се повтори.
Обичам те, братко.
И аз те обичам, братко.
Добре, мобилна си.
Дали е нужно да сме близо до предната линия?
Да, така ще те държа под око, ако трябва бързо да се махнеш.
Ей, това ние работата, ясно? - Това ни е работата.
Дек...
Чух думите на Брикстън.
Че си стоял на страна, за да ни предпазиш.
Не трябваше да вярвам на онези глупости.
Не знам защо им повярвах. Съжалявам. - Недей.
Недей. Виж, правил съм неща...
с които не се гордея.
Неща, за които... трябва да се реванширам.
На които ме подложи копелето.
Но в този момент, най-важното за мен е...
да върна сестричката си безопасно у дома.
Войници на "Етеон", стойте!
Братя! Самоанци!
Призовавам предците ни да ни дадат сила, защото е време за война.
Тази земя е пропита...
с кръвта на враговете ни.
Сега ще я напоим и с вашата.
Хайде!
Действайте. - Подпалете ги!
ОРЪЖИЯ ОФЛАЙН
След колко време оръжията ще работят? - Нямам представа.
На война!
Шоу.
Въздушно командване? Пратете ми хеликоптера.
Дек!
Побързай, Хетс. - Готово, вкарах го!
Получава ли се? - Машината е включена.
Всичко е наред. - Добре, да тръгваме.
Хобс!
Бързо! Бързо!
Да хванем малко риба, Шоу! - Ти я хвани, аз ще я изкормя!
Дръж се!
Добре дошли на острова ми. - Вдигни го!
Доближи ни и ще го прибера.
Ще държа предницата надолу, а ти го издърпай!
Вдигни се! Вдигни се!
Изчезни!
Давам ти почивен ден.
Какво правиш? - Отивам да се разходя!
Мамка му! - Идваме, братя!
Действай, Джона! - Идвам, братко.
За оста, за оста!
Тимо, ще се справиш!
Трябва ни още тежест!
Да!
Направи го леко и внимателно!
Точно така, братя!
Прекалено са тежки. - Добре, пусни ги.
Включи на домашното ни гориво! Сега!
Ще ме провесваш от скалата, а? Сега е мой ред.
Сър, оръжията отново са онлайн. - Тогава да действаме! Хайде!
Сбогом.
Ракета!
Отзад имаме леки проблеми, Шоу! - Наближаваме ничията земя!
Да приключваме!
Добре, удари онзи кол!
Губим ротора!
Какво...
Нека ти помогна, Хобс.
Ей!
Роторът замина! Губим мощност!
Хобс! - Хети, скачай!
Хайде!
Ставай! Ставай!
Няма да умираш, докато не ти кажа!
Виждаш ли таймера за извличане? Когато стигне до нула,
изпразни пълнителя в сърцето й! Разбра ли ме?
Хети!
Няма да свърши както искате, момчета! - Да, продължавай да си го повтаряш.
Не, няма да стане на вашата.
Еволюцията на човека ще се случи, независимо дали ви харесва или не.
Знаеш ли, почти те съжалявам.
Не само с метал са напълнили главата ти.
А и с глупости.
Бях започнал да ви харесвам, знаете ли?
Жалко.
Какъв е проблемът, момчета? Да не би да боли?
Сигурно е много гадно... да си човек!
ПРЕДСТОЯЩО НАПАДЕНИЕ
Видя ли това? Ако действаме заедно, можем да го ударим.
Прав си. Време да е действаме в екип.
Двама срещу един сме. - Аз ще поема удара му,
за да може ти да го удариш. - После и аз ще направя така.
Пазя ти гърба, братко. - И аз твоя. Да изключим тази отрепка.
ВНИМАНИЕ ЗАГУБА НА КООРДИНАЦИЯ
Ето ти малко криптонит.
Извадих го. - Браво, Хети.
Не съм се съмнявал в теб. Да го предадем в сигурни ръце.
Ти ме натопи като предател.
Настрои сестра ми срещу мен.
Принуди ми да убия брат си! Теб!
И ето ни пак в това положение. Давай!
Шоу, щом става дума за каузата...
Какво значи тук един живот?
Не зная какво е станало с теб, Брикстън.
Веднъж ме принуди да те убия...
но няма да го направя пак.
Братко, може и да вярваш в машините...
но ние вярваме в хората.
Може да разполагаш с цялата технология на света...
Но ние имаме сърца. Никоя машина не ще ги победи.
А вас, момчета... Сега ви чака самоански кютюк.
Изключете Брикстън.
ИЗВЕЖДАНЕ ОТ ЕКСПЛОАТАЦИЯ СЛЕД 15, 14, 13...
Така значи...
Това е опасен бизнес, момчета.
Брикстън така и не отговори на очакванията ни.
Но вие тримата... надминахте границите си.
Не ме помниш, Хобс, нали?
Ще си ме спомниш. Ще бъде паметна среща.
Вече ще ви следим.
Както и ние вас.
Мерси, че ми помогна да ги сритаме, братко. Беше страхотен.
А не искаш ли да те ритна по тъпата ти мутра?
Така ли? Що не се пробваш сега? - Стига, момчета. Да се прибираме.
Добре.
Батман си имаше Робин, Д-р Злобюл си имаше Мини-Аз.
Ти си моето Мини-Аз. - Хан Соло си имаше Чубака.
Кърмит си имаше Мис Пиги. - Това е удар под кръста.
Не спори с мен на моя остров.
Следва финална сцена
Много се радвам, че се върнахте.
Донесохме ти торта за рождения ти ден.
Не бих ял от нея.
Да се махаме оттук.
От колко време работиш тук?
Сам... това е баба ти.
Миличка... Много се радвам да се познаем.
Добре дошъл у дома, братко. - Хубаво е да съм у дома, братко.
Следва втора финална сцена
Хобс, дано си седнал, друже, защото имаме наистина голям проблем.
Боже, олеква ми като говоря с теб. Това странно ли е?
Няма значение. Със Снежинка всичко е наред.
В безопасност е на сигурно място, но новата заплаха е...
друг вирус. Предният топеше вътрешностите,
докато този... те топи отвън. Буквално.
Кожата пада... сякаш ураган отвява кимоно.
Много е гадно. Важното е...
че ми трябваш веднага. И двамата ми трябвате.
Какво ще кажеш, Беки? - Здрасти, Лок, аз съм Сам.
Сам! - Сигурно търсиш баща ми?
О, Боже! Сам...
Ти... звучиш точно като баща си.
Направо ще откача. Все едно него слушах.
Би ли дала телефона на Хобс? - Слушам те.
Знам, но трябва да говоря с Хобс. - На телефона съм! Какво искаш?
Наистина трябва да запишете гласовете си. Откачено е.
Виж, първо искам да ми кажеш, че си се погрижил за Снежинката.
Направих го. В безопасност е,
защото ме е грижа за хората и роднините ми.
Не си ми роднина. - Знам, но имаме дълбока връзка.
Кажи честно, хареса ли ти края на "Игра на тронове"?
Не съм го гледал. - Гледал си го, и още как! Не ме лъжи.
Какъв е проблемът? Каза, че има такъв.
Проблемът ми е, че Джон Сноу прави секс с леля си, а после я уби,
и никой не иска да говори за това. Това ми е проблемът.
Господи! Би ли ме извинил за малко?
Превод и субтитри Димитър Милев
subsunacs.net «UNACS TEAM» © 2019