Vstopate v kraljestvo skrivnega in pozabljenega,
zavetrje med zračnimi kanali, skrivni muzej človeštva,
v zasebno knjižnico senc.
Vse to se godi na odru, skovanem iz ugank,
ki ga je moč najti le na frekvenci med logiko in mitom.
Vstopate v Paradoksni teater.
PARADOKSNI TEATER
Nocojšnja epizoda je "Prostrana noč".
DrSi & Partis.si predstavljata PROSTRANA NOČ
MESTECE CAYUGA, NOVA MEHIKA
Greste z družino gledat tekmo? –Samo jaz grem.
Patricia je z otroci v Hobbsu.
Potem pa še dobro, da ne igramo proti njim. –Drži!
Se vidiva na tekmi.
SREDNJA ŠOLA CAYUGA
Nočem nove cigarete, Benny. Že imam eno.
Ga. McBroom te išče. Ne vem, zakaj.
Večerjal sem. –Ingridina sestra te je preučevala.
Ne. –Pač. V svojem avtu, skupaj z Millie.
Madonca. Kaj je to? –Zato so klicali.
Potrebujem dobre novice. To ni dobro.
Arlo se ukvarja s tem pod odrom.
Nazadnje je veverica pregrizla kabel in na mestu umrla.
So krive luči ali elektrika? Če žmigajo, ne moremo snemati.
Ne vem. Večerjal sem. –Kolikokrat boš še ponovil?
Sam, kaj vas matra? –Ne vem. Luči utripajo.
Vklopimo snemalnik. –Z ničemer ne moremo testirati.
Se bomo že znašli. Vklopi ga.
Previdno. Če te rukne, boš izgubil vse dlake
in ne boš dobil punce. –Nehaj. Poišči go. McBroom.
Bom, ampak tvoj ton mi ni všeč, Sam.
Če bo še utripalo, ko začneš snemati, nehaj snemati,
sicer boš tepen.
Ga. McBroom te išče. –Glej no, Renny.
Mi je že Benny povedal. Kaj hoče? –Ne vem.
Samo blodi naokrog in sprašuje po tebi.
To mi nič ne pove. Usedi se nazaj.
Daj mi rog. Nekaj je narobe z njim.
Everett! Mi lahko pokažeš, kako deluje moj snemalnik?
Ne vem, kaj si rekla, Fay. Preveč cviliš.
Daj mi rog, Renny. –Lahko prinesem snemalnik?
Kajpak. Renny, daj sem. Takoj ga spusti k meni.
Ne smeš ga poškodovati. –Saj ga ne bom.
Daj ga dol. Priden.
Kam greš? Everett! –Adijo, Renny.
Arlo te hoče spodaj. –Zakaj? Kje je?
Pri žicah je. Ničesar mi ni povedal.
Ne posluša me. Samo poslal me je pote.
Ne morem mu pomagati. Ob 7h imam radio.
Vem.
Ampak mene ne posluša. Sam mu povej.
Rekla sem jim, naj izklopijo elektriko med tornadom,
a me ne poslušajo.
Nazadnje je veverica pregriznila žico.
Žica ji je ostala v ustih. –Benny mi je povedal.
In podgana je pregriznila žico na števcu točk. Si vedel?
Ne.
V knjižnični podstrehi se je zaredila sova,
zato smo imeli v kleti, kjer imamo uniforme,
polno mrtvih glodavcev.
Helen Trank je imela v žepu lobanjo netopirja.
Čakaj! Jaz sem kriv.
Arlo, pridi ven! –Pazi. Počakaj.
Kaj počne tukaj Everett? –Rekel si, naj ga pripeljem.
Ne. –Pač.
Rekel sem, da pripelji Emmetta.
Vprašala sem te, če hočeš Everetta z radia!
Emmett ne dela na radiu? –Ne, Everett dela!
Če me ne potrebuješ, bom šel. –Emmett ni nikoli delal na radiu?
Ne. Emmett dela kot električar v Santa Miri.
Čakaj malo.
Emmett je delal pri radiu. –Ne, čakaj.
Čakaj … –Rekel si, naj ga pripeljem.
Posnamemo čez prejšnjo igro? In Renny hoče rog nazaj.
Zato sem mu ga vzel. –Imaš kolut?
Za vsako tekmo imamo isti kolut. Za snemalnikom je.
Boš Rennyju vrnil rog? –Če bo nehal biti nadloga.
Nekdo ga mora našeškati. Fay, zdajle?
Ja. Lahko? –Če prideš z mano.
Samo še njim pomagam. –Našel sem ga!
Uporabimo isti kolut? –Ja.
Ampak prej ali slej bo prišlo do presluha, ne?
Poznaš Sveto pismo, Sam? Tam je odgovor.
Odgovor na kaj? –Na vse.
Prišlo bo do presluha. Ampak nihče ne bo kupoval novega traku.
Če bo problem, bom prosil g. McKeana, naj kupi novega.
A zdajle nimamo kaj. Če zmanjka elektrike, ugasni snemalnik.
Kaj te muči, slavčica? –Zakaj imaš Rennyjev rog?
Zakaj nisi zgoraj z orkestrom?
Moram na centralo, da lahko Ruth gleda tekme.
Greg namreč študira. Zakaj zaklepaš rog?
Ker je treba Rennyja kaznovati. Na centralo?
Kaj pa Rita Cope ali Winifred? –Winifred dela v San Mirialu.
Rita je dala odpoved. –Kakšen snemalnik je to?
Takšen, kot si mi svetoval. –Kje si ga kupila?
Pri Montgomery Wardu. –Kaj si že posnela?
Nič še. Ničesar nisem hotela pokvariti.
Torej nisi še nič posnela?
Nisi bila dovolj radovedna, da bi ga vključila?
Hudo sem radovedna. Samo živčna sem.
So baterije nameščene? Potem pa ga vklopi.
Se kolesci vrtita? Potem pa reci kaj.
Kaj naj rečem? –Dvigni roko.
Reci: "Nisem in nikoli nisem bila članica komunistične partije."
Pri Dodge Cityju in na zahodnem teritoriju …
Sta edini lek zoper tatov in morilcev
policija in kadeča se pištola.
Pokrovitelj programa je L&M–Filtri. –Dobro. Pa poslušajva.
Kojoti!
Poznajo me. Rad jih imam.
Tukaj Fay Crocker. –Ne snema.
Vem. Samo prvič držim mikrofon in treniram.
Nisem ti dovolil. Tiho. –Ne bom tiho. Moj snemalnik je.
Tako moraš zveneti, ko snemava.
Kraljica Cayuge. Polna energije.
Tukaj Fay Crocker.
Zdajle prvič držim mikrofon.
Sta edini lek zoper tatov in morilcev …
Dobro se sliši. –Pa še kako!
Posnemi še kaj. –Je to res moj glas?
To si čisto ti. Začni snemati.
Kaj bova posnela? –Materiala je dovolj.
Pridi.
Z mano je Fay Crocker, igralka na rog in strokovnjakinja za snemanje.
Kaj nam boš povedala o sebi?
Ne vem. –Pohiti, vrti se. Speciva kekse.
Tukaj Fay … Čakaj.
Kaj to pomeni? –Da delava posnetke.
Potrebuješ cigareto. Vsi kadijo za mikrofonom.
Zdajle ne bi kadila. –Samo drži jo.
Vlila ti bo poguma. Daj mi rog.
Ne smeš ga nositi. –Zakaj?
Če se poškoduje, moram plačati zanj.
Bacon, bacon, 940. –Kaj je to?
To rečejo v vojnem filmu. –Tega ne govorijo med vojno.
Mogoče misliva različni vojni. –To ni vojni radio.
Reči moraš kaj finega.
Primi. Imela bova intervju z Oliverjevimi.
Everett, to je grozna ideja!
Odgovorita na nekaj vprašanj. –Zdravo, Everett.
Kaj počneta? –Snemava intervju.
Kaj mislita, kakšna bo tekma? –Potrebuješ vžigalnik, Fay?
Ne, cigareta je za okras. –Vprašaj ga kaj.
Ne morem. Živčna sem. –Vprašaj karkoli. Ni važno, kaj.
Vesta, da je veverica pregrizla žico v telovadnici? –Ne. Nocoj?
Ne nocoj. Ko je Clem še učila. –Naj ti pove še več.
Povej kaj več. –Pravzaprav je bil čipmunk.
A tako … –Obrni mikrofon k njej.
Povej še več. –Več ne vem.
Kaj meni o čipmunkih? –Kaj meniš o čipmunkih?
Luštni so, dokler nam ne hodijo po avtih, hišah in laseh.
Vprašaj jo, če hoče slišati. –Bi slišala svoj keks?
Moj keks? –Ne rečeš mu keks.
Rekel si, da pečeva kekse. –Posnetek ni keks.
Bo šlo to na radio? –Ne … Kakšno vprašanje je to?
Bi poslušal po radiu družino, ki klepeta med malico?
Ne, nihče ne bi. Tu imaš odgovor.
Necenzuriran. Od mene osebno. –Kakšne pokaš!
Kako si se tega spomnil? –Pride s snemanjem. Poskusi.
Samo mikrofon si prisloniš k ustom. Daisy, si dovolj stara za obisk tekme?
Ja. –Kaj pa vem. Vsaj pet let moraš imeti.
Saj imam pet let. –Še dobro!
Drugače bi morala domov v posteljo. Uživaj.
Lepa frizurica. –Hvala, ker sta nas posnela! Lahko noč!
Začni snemati. Reci kaj. –Kaj?
Daj mi rog. Primi mikrofon.
Kateri šolski predmet te veseli? Govori o znanost.
Previdno z rogom, drugače bo g. Pike jezen.
Robbyju Ritterju je nekdo zapeljal z avtom čez njegov rog.
Ste vedeli, da je Robbyju Ritterju nekdo zapeljal z avtom čez rog?
Prosim? Pozdravljena, Fay. –Zdravo, g. Stemmons.
Je to za šolski projekt? –Ne. Z Everettom snemava ljudi.
Pokvaril se je. Ne snema več.
Saj je nov! –Ne vem, kaj je. Oprostite, g. Stemmons.
Drugič vas bova posnela. Hvala za vaš čas.
Nič hudega. Lep večer želim.
Ga lahko popraviva? –Ni zares pokvarjen.
G. Stemmons je dolgočasen. Morala sva se izmakniti iz pogovora.
Ni pokvarjen? –Ne. Ne zapravljajva traku za tistega starca.
Ti lump, ti! Prestrašil si me!
Sama sem plačala zanj. –To lahko storiš, ko te kdo dolgočasi.
Reci, da se je snemalnik pokvaril.
Ne morem. –Zakaj ne?
To je laž. –Ne. Tako preprečiš, da se nekdo osramoti.
Ne, če poskrbiš, da jih ni sram. –Občinstvo privabiš samo,
če iz ljudi izvlečeš, kar hočeš. –Ne privabljam občinstva.
Vidva! Pokažita dovoljenje!
To že ni puška, Pappy Fred. Še sreča! Drugače bi bil ti že mrtev!
Fay ima nov snemalnik. Vprašaj ju kaj, Fay.
Kaj?
Spet sem živčna. –Kaj je to?
Snemalnik. –Vprašaj, če sta že slišala "Bacon, bacon, 940".
O čem govoriš? –To sem slišala v vojnem filmu.
Sta že slišala frazo "Bacon, bacon, 940" v vojnem filmu?
Verjetno misliš "Breaker, breaker". –Točno! Blizu sem bila!
Zgrešila si, da se kar kadi. –Imaš svoj šov, Fay?
Tako je. Imenuje se "Najstniški randi" in njen psevdonim je kraljica Cayuge.
Govori o zgodbah mlade ljubezni.
Krasna zamisel. Naredila bom svoj šov. –Dobi si licenco.
In nauči se spraševati. –Kakšno licenco?
Radijsko licenco. –Gresta na tekmo?
Ne, delo imava. –Saj res.
Pridna si. Kako je kaj mama? –Ti je Fay povedala za Grimaldijeve?
O smrti njihovega psa? –Ne. Vprašaj Fay.
Ne vtikaj se v Fay. –To ni Fayjina stvar, temveč Grimaldijeva.
In ona ve vse o tem! Samo izklopita snemalnik.
Seveda bova. –Vse ve!
Tiho, Marjie. –Pazi.
Ničesar nisem rekla, Fred. Lahko bi pričala pod prisego …
Pojdiva. Zakonske težave.
Povej mi to o Grimaldijevih. –Ne govorim o tujih stvareh.
Potem pa drugače zapolni kaseto. –Ne znam.
Živčna postanem. Ne vem, kaj reči.
Sem pa uživala, ko sva hodila spraševat ljudi.
Samo pogovarjava se.
Že vem! Lahko ti povem nekaj o znanstvenem članku.
Kar daj, Fay "Cordelia" Crocker. –To ni moje dekliško ime.
Nisem vedel, a me ne briga.
Kaj še imaš tu notri? –Ustnik in sponke za lase.
Sponke? –Mama pravi, da jih lahko spraviš kamorkoli
in da se ti bo nekoč obrestovalo. –Hecno.
To sem prebrala pred kratkim. Všeč mi je, zato se ne norčuj.
Ne bom. Povej.
V Nebraski so letos izvedli preizkus avta z radijskim nadzorom.
Imenuje se "elektronski avtocestni nadzor".
Piše, da so pod voziščem vezja, ki se prek radijskih valov
sporazumevajo z avtom in prevzamejo krmiljenje.
In so že naredili preizkus tega? –V Nebraski, aprila.
Ko pritisneš gumb na armaturni plošči, se avto začne voziti sam.
Neverjetno. –Vem.
Še dve stvari.
Sistem zazna, če se avto spredaj ustavi, in upočasni promet.
Vsi avti se upočasnijo, kot jata rib.
In ne potrebuje oči.
Če torej slabo vidiš, zunaj lije kot iz škafa
ali žarometi ne delujejo dobro, je avto še zmeraj vozen.
In glas te bo usmerjal prek radia.
Če moraš dol z avtoceste ali če zavijaš na drugo avtocesto,
bo glas prekinil radijski program in ti povedal, da moraš zamenjati pas,
da lahko pravočasno prevzameš nadzor nad avtom.
Vem, povedala sem tri stvari. Ta članek me je res presenetil.
In vse to je res. Preizkus je bil letošnjega aprila, v Nebraski.
Članek je v tem Science Digestu. –Glas ti prek radia pove navodila?
In kdaj bo začelo delovati? –1974.
Do 1990 bodo vse ceste elektronske. –Res?
Ne verjameš mi. Za nos me vlečeš. –Ne.
Igram vlogo voditelja intervjuja.
Imava čas še za dve zgodbi? –Jasno.
Pripravi se. Brala sem članek o ceveh …
Kar povej. –Počakaj.
Prelistati moram čez reklame in uvodnik.
Čakaj. Prebrati ti ga hočem tako, kot je napisan,
da ga boš doživel, kot sem ga jaz.
Tako.
Predstavljaj si človeka na Times Squareu v New Yorku.
Poda se na podzemno železnico in stopi v železniški vagon.
Kovček odloži na polico nad seboj in se usede.
Začne brati knjigo. Čez eno uro se vlak ustavi.
Mož vstane, pobere kovček, si nadene klobuk,
stopi iz vlaka, se odpravi na prosto in se znajde pri mostu Golden Gate.
Kaj? Kako pa to? –Noro, mar ne?
Vlak bo potoval s hitrostjo med 3.200 in 8.000 km/h
po ceveh, razpetih čez državo. Imenuje se "prevoz po vakuumskih ceveh".
Cevi bodo tekle čez ves svet. Sedeli bomo v vagonih,
ki bodo šibali po teh ceveh.
Čakaj … –Do leta 2000 bodo povsod.
Čakaj malo!
Potem ne bo radijsko vodenih avtov?
Bodo.
Ti bodo za krajše razdalje. Cevi bodo nadomestile vlake in letala.
Misliš? –Ja. –Tudi čezmorski promet?
Kot ladje? O tem nič ne piše.
Čas imava še za eno zgodbo. Si pripravljena?
Ja, trenutek. Imava čas še za dve?
Samo še eno.
Končala bom s to, ker ji moja mama ne verjame.
Kako zapeljiv uvod. Nadaljuj.
V prihodnosti bo vsakemu otroku
ob rojstvu dodeljena edinstvena telefonska številka.
In vsi bomo imeli številčnice v velikosti dlani.
Ali pa bodo majhni zvočniki in mikrofoni
s številčnico na strani, zadaj pa bo televizijski zaslonček.
Lahko ga boš imel v žepu, da boš poklical znance po svetu.
In na zaslonu boš videl sogovorca in se pogovarjal.
Zasloni bodo barvni. –V kateri reviji je to?
Modern Mechanix. Ta članek je že star.
Piše še, da če pokličeš prijatelja in se ne oglasi,
potem je mrtev. –Zakaj bi bil?
Ker se lahko kadarkoli oglasi.
To se sliši iz trte zvito. Strinjam se s tvojo mamo.
Vlakom v ceveh in avtocestam še verjamem, majhnim TV-telefonom pa ne.
Dobro. Zabaval sem se. Na delo moram.
Prižgi radio. –Bom! Hvala!
Imam svoj snemalnik.
To je snemalnik? –Ja. Z Everettom sva snemala od telovadnice do sem.
Si kupila takega, kot je naročil? –Ja, poslušaj.
… poklical znance po svetu. In na zaslonu boš videl …
Lepo, Fay. Zabaven fant je.
Rekel je, da se snemanju reče "peka keksov".
Kaj takega! Si videla fante iz Pocasseta?
Ja, ko so prihajali iz avtobusa. Visoki so bili.
O, ne. Res? –Ja.
Imajo kakih pet indijanskih fantov.
Mislim, da tam živi nekaj indijanskih družin.
Verjetno nas bodo pošteno naklestili, pa ne zato, ker so Indijanci.
V dresih so videti kot odrasli. –Potem bomo izgubili.
So tukaj luči utripale? –Ne. Zakaj?
V šoli so utripale. Arlo že popravlja.
Ko sem še učila, je veverica pregrizla žico.
Grem. Zveza s San Mirialom ima stalen signal.
Če jo hočeš prekiniti, sporoči še Fran in Judith. Adijo.
Številko, prosim.
To je radio WOTW v Cayugi, Nova Mehika.
Trenutne novice: Boeing je predstavil svoje …
Številko, prosim.
Halo?
Ime mesta? –Živjo, Winnie. Jaz sem.
Si že kdaj slišala ta zvok?
Ti je kaj znano? –Ne. Še enkrat predvajaj.
Vprašala bom še ostale.
Nekdo kliče. Te pokličem kasneje.
Številko, prosim.
Halo?
Gospa, lahko ponovno pokličete? Slabo vas slišim.
Kličemo … Čuden orjaški predmet
lebdi nad mojo posestjo … Kot tornado …
Vse hitreje se suče …
Gospa, potrebujete pomoč? –Nekaj je v kanjonu!
Kje ste? –V klet se gremo skrit.
Živjo, Josie. Sta policist Pruitt ali Boker v bližini?
Ne, odšla sta.
In nikogar ni na postaji?
Bila sta, a sta odšla. Neki kamionar je nekaj videl.
Ni povedal, kaj. A zaradi tega je prevrnil kamion.
Je policist Abbott prost? Je šel gledat Judy, kako navija?
Ja, toda nisem ga videla.
Ga lahko poiščeš? –Verjetno je odšel z Bokerjem in Pruittom.
Kaj je narobe? –Ne vem. Verjetno nič.
Prišel je nov klic. Sporoči mi, če kaj odkriješ.
Ime mesta? –Fay, kam si šla?
Winnie, neka ženska je klicala. Na njeni zvezi sem slišala isti zvok.
Nisem dobila njenega imena. Ni bila slišati poškodovana. Kaj naj?
Winnie?
Živjo, Ethel. Ali poslušaš radio?
Ne, gledala sem televizijo. –Lahko prižgeš radio
in poveš, če slišiš kak šum?
Pred nekaj minutami sem slišala nek zvok na zvezi.
Hotela sem videti, če se bo …
Pokliči Everetta. –Nočem ga motiti.
Kar pogumno. Ni mu mar, če ga pokli …
Ethel?
Živjo, Grace. Lahko preveriš, kako je z Ethel in Maddy?
Poskusila sem poklicati Van Ortonove, a so na tekmi.
Kdo kliče? –Fay.
Če ne vidim obraza, sem čisto zmedena.
Lahko preveriš, kako je z dekletoma? –Ja. Je vse v redu?
Pravkar v kuhinji delam piškote. –Verjetno ni nič.
Poklicala sem Ethel in je prekinilo zvezo. Nocoj nam povezave nagajajo.
Si lahko prej umijem roke ali naj grem zdaj?
Če grem zdaj, bom umazala vse vratne kljuke. –Kar umij si roke.
Gotovo ni nič … –Kje imaš mamo?
Ponoči dela. –Saj res. Povedala mi je.
Oprosti, ker te kličem tako pozno, ampak vsi drugi so na tekmi.
Nič hudega. To še dokončam, pa grem preverit.
Je Ethel nocoj varuška? –Ja.
Daj mi nekaj minutk. –Hvala. Adijo.
Takole. Spet se vrti
krasen komad Jimmyja Raina in Crocsov, "Hoppin’ and Cookin’".
Poslušate Everetta "Posebneža" Sloana v oddaji "Hiti z avtoceste".
Program so omogočili Santa Mira Mills, Cloverbloom Honey
in sponzor tedna, Udder Stand,
ki našo dolinico zalaga s hladnimi priboljški in sladkimi pijačami.
Vemo, da je nocoj marljiva noč, saj so odvija prva tekma sezone.
A tekom košarkaške sezone se med tekmo Udder Stand zapre
in se potem za eno uro odpre za vse, ki hočete pozni prigrizek,
preden odpeljete svoje tanke domov in se spravite v posteljo.
Noč je tiha. A vas pet, ki poslušate ta radio,
malo potrobite, da bomo vedeli, da ste tam zunaj.
Upam, da boste ostali z nami vse do konca.
Ura je 12 čez sedem. Zunaj je 16 stopinj.
Izgubite se v zvokih naše postaje.
Začeli bomo s pesmijo "Screamin’ Scooch" Gabea Guntona.
Everett "Posebnež" Sloan pri telefonu … –Fay tukaj.
Ne bodi jezen. Oprosti. –Mislil sem, da kdo kliče.
Ne jezi se. –Kličeš zaradi snemalnika?
Ne. Zvok iz plošče je prekinil tvoj radio.
Nič takega se še ni zgodilo … –Nekaj je prekinilo moj šov?
Ja. –Kako je zvenelo?
Ti bom predvajala. –Je zvenelo mehiško? –Ne.
Včasih dobimo signale iz Mehike … –Morda je nevarno.
Neka gospa je … –Tukaj nisem nič slišal. Kdaj je bilo to?
Na začetku novic.
Si jezen name? –Ne, ampak ne vem, kaj bi rada od mene.
Ti lahko predvajam ta zvok? –Ta, ki je prekinil radio?
Ja. –Prav, poveži.
Česa takega še nisem slišal. –Enako. Neka gospa je klicala,
da je zunaj mesta nekaj narobe in da gre v klet.
Ta zvok je prekinil zvezo. Potem sem poklicala Ethel,
vendar je prekinilo tudi njo. –Kdaj je prekinilo radio?
Na začetku novic.
Nič nisem slišal, a če je prekinilo že na postaji,
se bo slišalo na posnetku. Ostani tu, jaz pa ga grem predvajat.
To je radio WOTW v Cayugi, Nova Mehika.
Trenutne novice: Boeing je predstavil svoje …
To je ta šum.
Madonca. –Je slabo?
Dobro vprašanje. Če je iz tujine, nam bo vojska trkala na vrata.
Res? –Ja.
Sva v težavah? –Ničesar nisva storila.
Res je.
Drži.
Pošlji mi signal. Predvajal ga bom čez radio.
Mogoče ga bo kak poslušalec spoznal. –Ne bova v težavah?
Briga me. To je dobra zgodba za radio.
Naj bo. Pošiljam ti signal.
Ne kliči me 10 minut, razen če kdo pokliče. Nočem lažnih alarmov.
Razumem. Čakam na klice.
Tako. To je bil Gabe Gunton,
sledil je "Crazy Waves" skupine Golden Glows.
Tukaj je ura 19.18. Imamo vprašanje za poslušalce.
Nocoj po dolini razsaja nenavaden zvok.
Radi bi vedeli, kaj mislite. Zanima nas,
ali nam kak amaterski radijski operater moti signal.
Klicatelj, ki nam bo znal pomagati,
dobi brezplačno delček Elvisove preproge iz Memphisa.
Če kaj veste, prosim, pokličite.
Žogo bo vzel in jo vodil čez igrišče …
Podal jo je. Še ena podaja.
Poskusil bo zadeti … Ne, podal jo bo.
Zadel je. Še dve točki.
Od koderkoli bi mu uspelo.
Nekdo kliče. Mogoče kaj ve. –Poveži ga, Fay!
Gospod, že vežem.
Pozdravljeni, Everett Sloan tukaj. Me slišite?
Pozdravljeni. Kako ste? –Dobro. In vaše ime?
Billy.
Hvala, Billy. Ne dovolimo preklinjanja
ali neprimernih zgodbic. Lahko sem ob službo.
Oddajam v živo, brez zakasnitve, zato mi obljubite, da ne bo težav.
Seveda, razumem. Nikoli ne preklinjam.
To ni po pravilih. Če ste glede česa v dvomih,
mi povejte, da prekinem oddajo in se pogovoriva na štiri oči.
Dogovorjeno. –Prav, v etru bomo čez tri …
… dve …
… ena.
Spet smo nazaj. Oprostite, ker sem prekinil pesem.
Imamo klicatelja, ki morda kaj ve. Billy?
Imam zgodbo. Ne vem, če bo v pomoč, a vam jo vseeno povem.
Nekdaj sem bil v vojski, kjer smo redno dobivali naloge,
o katerih nismo vedeli ničesar. –V kakšnem smislu?
Poslali so nas na nam tuje kraje,
da bi počeli nerazumne stvari, kar je pri vojski sicer normalno.
Neko noč me je zbudil moj nadrejeni.
Moral sem se obleči v uniformo in se javiti.
Samega so me poslali na letalo.
Še večkrat smo pristali in pobrali nekaj drugih vojakov.
Potem smo leteli vsaj dve uri. Po pristanku smo šli na avtobus
z zatemnjenimi okni, zato nismo vedeli, kje se vozimo.
Ko smo prispeli, smo se znašli na puščavski ravnici.
Povsod so bili šotori, predori in podzemni laboratoriji.
Neznani častnik nas je ogovoril
in nam povedal, da je vse to zaupno
ter da lahko ogrozimo Ameriko, če kaj izdamo javnosti.
Poslali so nas v kamnito, delno peščeno nišo,
kjer smo morali izkopati kvadratno luknjo.
Postavili smo zidove iz blokov in betonska tla.
Zgradili smo okna, povezana z opazovalno sobo, in prezračevanje.
Spali smo na ležalnikih v podzemni sobi z vojnimi zalogami.
Neko jutro se je v luknji znašlo nekaj ogromnega,
prekrito s ponjavo. –Kako to mislite?
Bilo je večje od aviona, a nihče ga ni smel videti.
Ves čas so ga obkrožali stražarji. –Kakšnega videza je bilo?
Večinoma gladko, a ponekod poškodovano.
Se vam je zdelo ameriške izdelave? –Ni se dalo razbrati.
Takih stvari se ni spraševalo. Saj smo bili radovedni,
vendar smo zaupali nadrejenim in ubogali ukaze.
Ampak ta naloga me je skrbela.
Zakaj? –Verjetno, ker je bila tako tajna.
In kaj je sledilo?
Čez stvar smo previdno zgradili streho.
Ko smo končali, so nas vkrcali na letalo.
In ko so se propelerji začeli vrteti in smo vzletali,
je radio začel vrteti ta zvok.
Kateri zvok?
Tega, ki ste ga predvajali prejle.
Je bil gotovo isti? –Ne bi ga mogel pozabiti.
Ko smo vzleteli, sem skozi okno videl,
kako so začeli zakopavati vzletno stezo.
Ko smo se oddaljili, je zvok ponehal.
Ko sem se vrnil v domačo bazo, sem zbolel.
V naslednjih tednih sem razvil težave s pljuči.
Zdaj težko diham. Mislim, da je bila kriva tista reč v puščavi.
Mogoče zaradi sevanja. Prej sem bil namreč vedno zdrav.
Nekaj časa sem bil v vojaški bolnišnici.
Čez nekaj let sem srečal moža, ki je bil na tisti nalogi z menoj.
Potrdil je, da je tudi on zbolel kmalu zatem.
Rekel mi je, da so ga že drugič vpoklicali za kaj takega.
Opisal mi je noč, ko je bil pobran v Nevadi
in odpeljan k reki Kolorado, kjer je rečni tovorni čoln
prevažal stvar, dvakrat večjo od njega samega.
Čez nekaj ur so dospeli do improvizirane postaje,
kjer so prestavili tovor na dva vojaška kamiona.
Ko so končali, je skozi radie na tleh in na barki zadonel zvok,
ki smo ga slišali tudi v puščavi.
Kamiona sta se odpeljala v noč in zvok se je porazgubil z njima.
Pa si ga je znal razložiti? –Ne.
Ampak po puščavski nalogi je spraševal naokoli
in slišal še za nekoga, ki je vedel za zvok.
Zato smo se sestali na samem. Vedel je le malo.
Veste, v vojski vsak ve le malo. Nihče ne ve, za kaj zares gre.
To je načrtno. Zato so v ekipe združevali može iz vsepovsod
in nas vpoklicevali za eno nalogo naenkrat.
Zato nihče ni vedel vsega. –Bodite jasnejši.
Je to vojaški zvok?
To sva vprašala tistega moža. –In kaj je rekel?
Da ni bil vojaški.
Da ni bil iz tujine.
Prihajal je z neba, več kilometrov visoko.
Po čem je sklepal? –Bil je radarski operater.
So ti signali pogosti? –Ne. –Je bilo to pred Sputnikom?
Leta prej.
In signali, kakršen je vaš, so potovali sem ter tja.
Kot komunikacija.
Kot če bi nekdo rekel nekaj na tem koncu neba
in bi mu drugi odgovoril. Včasih so jih zaznali na višini Sputnika,
spet drugič le 100 metrov nad tlemi.
Kje? –Marsikje.
Vsepovsod.
Kako to mislite?
Billy?
Izgubili smo zvezo.
Kaže, da je Billyja prekinilo. Poskušal ga bom povezati nazaj.
Fay, kaj se je zgodilo? –Prekinilo ga je.
Poveži ga nazaj. –Ne morem. Ne vem, kje živi.
Pokliči v Holloman. –Verjetno je dal lažno ime.
Ne moreš poklicati …? –Ne deluje tako.
Poišči ga v telefonskem imeniku. –Pod Billy blizu Hollomana?
Ne vem.
Nekdo kliče!
Ime mesta? –Alamogordo. –Vežem.
Cayuga, številko, prosim. –Tukaj Billy. –Že vežem!
Tukaj je, Everett! –Billy, kaj se dogaja? Potrebujemo vašo številko.
Žal vam je ne morem dati. –Potem to ne more na radio.
Rad bi predvajal, a je sporno. Ne vem, ali govorite resnico.
Saj razumem. Nočem vam povzročiti težav.
Zakaj nam razlagate o tem? Bomo zašli v težave?
Verjetno vam razlagam o tem, ker sem bolan.
In star sem. In nihče nas ne posluša.
Hočem, da ljudje vedo, kaj smo počeli zanje. –Zakaj vas nihče ne posluša?
Delno verjetno zato, ker sem črnec.
Oprostite, če je to težava. –Mislim, da ni.
Dozdevalo se mi je.
Nikdar prej še nismo imeli črnskega klicatelja.
To bi vam moral najbrž povedati prej.
Vsi na teh nalogah so bili črnci ali Mehičani.
So vas namerno tako izbrali?
Vem, da so nas. –Zakaj?
Kdo nas bo pa poslušal? Vendar obstaja dokaz,
da si tega ne izmišljujem. –Potrebovali ga bomo.
Na tej točki imamo samo vašo besedo.
En gospod … –Trenutek, Billy. Še vedno snemam, prav?
Prosim, snemajte. –Kar nadaljujte.
Radarski operater, s katerim sva se srečala,
se po upokojitvi ni odrekel tem signalom.
Iskal jih je in enega poskusil posneti
s pomočjo odvečne vojne opreme, ki jo je popravil.
Mu je uspelo? –Ja.
Dolgo časa je trajalo,
vendar mu je neko noč enega uspelo posneti.
Napravil je kopije in jih poslal po pošti vsem nam,
ki smo hodili na te tajne naloge.
Kaj so po njegovem ti signali pomenili?
Tu je treba pa slepo zaupati.
Rekel nam je, da signali predstavljajo nekaj,
kar govori in nato izgine. Nekaj visoko na nebu,
česar ne moremo videti.
In naredil je kopije? –Ja.
Poslal nam jih je, povsod tod okrog.
Ko sem svojo kaseto posadil v kasetnik
in jo predvajal,
so se mi naježili lasje. –Zakaj?
Ker sem slišal isti zvok kot v puščavi.
Še imate kaseto? –Ne. Nisem hotel, da jo najdejo pri meni.
Zažgal sem jo. Toda nek drug vojak,
ki je prav tako slišal te zvoke na tajnih misijah
in ki živi v Cayugi, je tudi prejel tako kaseto.
En je v Cayugi? Kdo?
Raymond Buck. –Prejel je kaseto s posnetim signalom?
Raymond Buck je umrl.
O, ne. –Ste rekli, da je preminil?
Sem sumil, da bo tako. –Žal mi je, Billy.
No, saj ga nisem tako dobro poznal.
Veste, kje bi lahko bila ta kaseta? –Ne.
Je imel otroke? –Ga. Buck je vse njegove kasete podarila knjižnici.
V knjižnici ni snemalnika. –V kleti je.
Niso še pregledali vseh kaset, zato je še tam. –Knjižnica je zaprta.
Vsi so na tekmi, nihče ne bo klical. Vem, kako priti v knjižnico.
Billy, kaj se bo zgodilo, če kaseto predvajamo?
Ne vem.
Ampak če jo boste, ne odlašajte,
ker je nekaj zdajle tam zgoraj.
In ne bo ostalo za dolgo.
Fay, teci.
KNJIŽNICA
Prisedi! –Si ukradel avto?
Ja. Prisedi, no. Jih imaš?
Ukradla sem kolo! –Odgovori mi.
Imam jih. Čigav avto je to? –Od g. McKeana.
Pa g. McKean ve? –Seveda ne.
Boš dal Billyju kos Elvisove preproge?
Rekel si, da boš dal klicatelju kos Elvisove preproge.
To ni zares Elvisova preproga. Pravo smo že davno razdali.
Zato zdaj podarjamo preprogo iz hiše Jess Pervis.
To je laž. Ljudje mislijo, da je zares Elvisova preproga.
Tiho, Fay.
Billy, tukaj Fay, operaterka. S seboj imava veliko kaset.
Se spomnite, katera je prava? –Dolgo je že tega.
A mislim, da je bila prozorna. –Vse so prozorne.
Billy?
Prekinilo je zvezo. –Kaj?
Billy?
Če bi ga hotela priklicati nazaj, bi morala k plošči. –Ne.
Podajaj mi kasete. Dol z mojega stola.
Ne verjameš g. Billyju?
Ne vem.
Ampak nekaj je na nebu. Rad bi vedel, kaj.
Ne. Naslednja.
Kako veš, kaj iskati? –Saj ne vem.
Je lahko posnel kaj čez zvok? –Ja.
Brez težav.
Na žalost.
Kateri snemalnik je to? –Maggie PT–6.
Maggie, krajše za Magnecord. Podoben je tvojemu, a je namenjen oddajanju.
Tako predvajamo tekme in oglase. –Ljudje res poslušajo tekmo,
čeprav že poznajo izid? –Ja. Ni jim mar.
Samo slišati želijo ime svojega otroka.
Boš zaradi tega v težavah? –Briga me.
Dober radijski program je. In prinesel mi bo boljšo službo drugje.
Kam bi rad šel? –Ne vem.
Verjetno na zahodno obalo. Tam je radio najbolj dejaven.
Tudi jaz bi rada odšla, ko bo Maddy starejša.
Kam? Boš šla na kolidž?
Verjetno bom šla delat za večjo operatersko ploščo.
Zdajle bi lahko bila operaterka za bolnišnico, hotel ali šolo.
Ampak če bi hotela kaj več, bi morala v večje mesto
in se zaposliti pri ponudniku telefonije. –Nič kolidža?
Ne morem si ga privoščiti. –Lahko vzameš posojilo.
Rada bi šla.
Križana gora.
To je to.
In jasnejši zvok je. –Kaj boš storil?
Ljudje, še en zvok imamo.
Billy, če je to pravi zvok, pokličite.
Takole.
Everett?
Me poskušaš prestrašiti? –Ne. Ostani pri miru.
Kaj se dogaja? –Le mirno. Nekje imam svetilko.
Kaj se dogaja …? –Pomiri se!
Srebrna svetilka.
Sem vedela, da je bilo nekaj.
Kaj si storil? –Nič!
Drugje luči svetijo.
Presneto! Prišlo je do izpada, potem ko smo predvajali …
Snemam za kasneje … –Zakaj si spremenil glas?
Kaj? –Na radiu spremeniš glas. Zakaj? –Ker radio tako zveni!
Fay, nehaj me obsojati!
O, ne. –Kaj?
Telefonska centrala! –Fay, čakaj!
Presneto, Fay! Prisedi!
Predolgo sem bila odsotna! –Zakaj si tekla?
Ker se nikoli ne vozim z avti. Vedno grem peš.
Prav. Nič hudega.
Misliš, da se kaj dogaja?
Če že, za nami vohunijo ali pa nas bodo napadli.
Kdo? –Sovjeti.
Misliš? –Brez dvoma.
Vdrli bodo tu, čez južno mejo.
Številko, prosim. Oprostite za zakasnitev.
Številko, prosim. Povezala vas bom.
Nisem prepričana … Ne, prvi ste …
Bom sporočila. Hvala.
Številko, prosim. Obvestili bomo policijo.
Še sporočimo. Hvala.
Številko, prosim. Oprostite za zakasnitev.
Dobro. Hvala, na svidenje.
Ljudje pravijo, da je nekaj na nebu.
Ura je tričetrt na osem. Zapiši. –Saj lahko posnameš!
Ljudje, ura je 19.45 … –Ste ga videli?
Kaj? –Nekaj je na nebu. Sledila sva mu iz soteske Culp.
Jaz sem Bertsie. –Jaz sem Gerald.
Jaz sem Everett, to je Fay. Radijska postaja je v temi …
Kje so vsi? –Delam na radiu.
Številko, prosim.
Everett je tukaj. Želite govoriti z njim?
Povezala vas bom.
Everett! Gospa sprašuje po tebi!
Tukaj Everett, WOTW. –Lahko vam povem, kaj se dogaja.
Kaj? –Lahko vam povem več o tistem, kar vam je povedal mož na radiu.
Izvolite. –Raje pridite k meni.
Osebno vam bom povedala. –Nekaj je na nebu.
Vem.
O tem bi rada govorila z vami. Veliko vam lahko razodenem.
Veliko nocoj zelo pomembnih stvari. –Kaj je vaš naslov?
Sycamore 1616.
Ključ boste našli v lončnici na verandi.
Tam ga puščam za fanta, ki mi prinaša hrano.
Ne bom mogla k vratom, ker ne morem več hoditi.
Ampak tukaj bom. –Čez nekaj minut bom tam.
Vaše ime? –Mabel Blanche.
Se vidimo kmalu.
Rekla je, da ve, kaj se dogaja. Gremo.
Kdo? –Starejša gospa. Ve, kaj se dogaja.
Jo poznate? –Ne.
Kaj bo povedala? Kako veste, da ni nora?
Ne vem. Zvenela je zdrava. Samo minuto vožnje je.
Tu bova ostala. –Prav. Sporočita, če kaj vidita.
Sporočita, če kaj odkrijeta. –Zveza je notri, če …
Na centralo se čisto nič ne spoznam. –Pa nič.
Kaj, zaboga, Fay? –Ne vem. Nikoli ne kliče ponoči.
To bo senzacija. –Misliš? –Ja.
Bi morala prinesti snemalnik? –Ne, ta je boljši.
Moj ni dovolj dober? –Je, ampak ni primeren za oddaje.
Dober je, a je bolj za igračkanje. Brez zamere.
Ne zamerim. –Dobro, ker mi dekleta pogosto zamerijo.
Ne škodi, če nisi nesramen. –Nocoj me boš še v grob spravila!
Počakaj. –Ti pohiti.
Tu zadaj sem.
Kdo je ona? –Fay. Telefonska operaterka in prijateljica.
Je to v redu? –Ja.
Usedita se.
Ti si bila na telefonu? –Ja.
Koliko si stara? –16 let.
Kdo so tvoji starši? –Očeta nimam. Mama je Yodi Crocker.
Kaj ste govorili, ko sva vstopila? Presenetilo me je.
Vem. Žal mi je.
Vse bom razložila.
Nisem čarovnica.
Lahko poveva vašo zgodbo na radiu?
Zato vam bom povedala. –Vas lahko posnameva?
Kajpak.
Upam, da bo šlo v novice.
Na to sem čakala vse življenje.
Dobro. Hvala.
Rada bi slišala vse, kar imate povedati, vendar se nama mudi.
Razumem.
Naj začnem.
Vsako noč poslušam vašo oddajo.
Dobri ste. Upam, da vam bo uspelo iti kam drugam. –Hvala.
Povedala vam bom, kaj se dogaja.
Za konec pa bom imela eno željo. –Poskusil vam bom ustreči.
Mož, ki vas je klical …
Njegovi pripovedi verjamem, ker imam tudi sama eno podobno.
Začela se je pred njegovo.
Že pred tem so prihajali.
Zdaj, ko se te reči dogajajo pogosteje,
se nam bolj svita, kaj je tam zunaj.
Že odkar sem bila majhna, radi prihajajo sem.
Kdo? –Ljudje z neba.
Res verjamete temu.
To je resnica.
Mi poveste, kako to? –Ja.
Sta že slišala za rop Boles Acresa? –Ne.
Ko sem bila še majhna, so zgradili železnico med Alamogordom in EI Pasom.
Nekega dne se je zunaj mesta ustavil potniški vlak.
Policisti so ga našli povsem praznega.
Vsi so mislili, da so jih odpeljali Apači, zato so ga razglasili za rop.
Nekaj tednov kasneje
je v mesto prišlo potolčeno dekle, ki je skočilo z vlaka.
Skrivala se je v divjini.
Bila je dehidrirana in ni govorila.
Družina prijateljice Charlotte jo je vzela k sebi.
Iz EI Pasa so poklicali nekoga, da bi prišel ponjo in dobil odgovore.
Charlottin oče je bil metodističen duhovnik.
Moji starši so umrli, ko sem bila še majhna,
zato sem veliko časa živela tudi pri Charlotte,
kadar so moji bratje in sestre delali in me niso mogli preživljati.
A tisto noč
je dekle z vlaka v snu začelo nekaj mrmrati.
Ni bilo ne angleško, ne špansko ne indijansko.
Zato smo priškrnili vrata, da bi poslušali.
Česa takega še nismo slišali, vendar sem si to zapomnila.
Naslednjega dne je splezala skozi okno in pobegnila z ukradenim konjem.
Če bosta kdaj slišala za zgodbo o konjski čarovnici, je to njen izvor.
Vzgajala me je starejša sestra, a večinoma sem živela sama.
Šivala sem obleke in prte.
Še mlada sem spoznala Claudea Maynarda.
Delal je v ekipi, ki je polagala telefonske žice.
Zaljubila sva se.
Ne da bi se poročila, sem z njim imela sina.
Nisem vedela, da se tako dela otroka.
Obljubil je, da se bo vrnil, ko bo končal delo v White Sandsu.
A se nikoli ni.
Ko se je rodilo, sem dete poimenovala Hollis.
Nekaj ljudi mi je pomagalo, večinoma pa sem se znašla sama.
To ni bilo urejeno mestece, kakršno je danes.
Hiše so bile razmetane povsod.
Bila sem osamljena mati, a sem se potrudila.
Kasneje sem slišala, da je Claude umrl
pri nameščanju luči v teksaški jami.
To mi je strlo srce.
Ampak nazaj k malemu Hollisu.
Neko noč je zaspal v mojem naročju
in je začel delati dojenčkaste zvoke.
Potem pa so se spremenili v jasnejše glasove.
In spregovoril je prve besede.
In iste besede, kot jih je izgovarjalo dekle z vlaka,
so prihajale iz ust spečega dojenčka.
Nekaj ljudem sem to poskušala povedati.
Šla sem k zdravniku v drugem mestu. Rekel je, da so to otroški zvoki
in naj ne povem nikomur.
Hollis se je vedno obnašal drugače.
Osredotočil se je na predmete.
Takrat te ni slišal.
Včasih sem ga slišala v spanju
govoriti te besede.
Zato sem si jih zapisala.
Od prve do zadnje.
Vprašala sem ga, kaj govori, pa ni vedel.
Še sanjalo se mu ni.
Neko noč, ko je imel 4 leta,
je zunaj postalo zelo vetrovno.
Slišala sem hrup, kakršnega bi delal ogromen mlin na veter.
Hollis se je zagledal v okno.
Ni se odzival.
Zato sem mu prebrala tiste besede.
Zaprl je oči in se obrnil proti stropu.
Ni se premikal. Njegove ustnice so se začele premikati z mojimi.
Nekaj trenutkov po tem, ko sem nehala,
je zopet odprl oči in se igral naprej.
Čez nekaj dni sem spet poskusila, a brez uspeha.
Doumela sem, da mu v tistih nočeh tam zunaj
neka stvar prigovarja nekaj, česar nihče drug ne sliši.
Mislila sem, da je radio, ki je takrat šele prišel k nam.
Ali pa kaj okultnega.
Ko je dopolnil 9 let,
sem začutila, da je nekaj spet tam zunaj.
In tisto noč
je sredi noči odkorakal ven iz hiše in izginil.
Kako? –Ugrabili so ga z Zemlje.
V bližini ni bilo drugih hiš. Suho je bilo.
Sledila sem njegovim stopinjam pred vrati,
kakih 50 metrov ven.
Nenadoma so se končale. A njega ni bilo nikjer.
Vzeli so mi sina.
In nihče mi ni verjel.
Je prišlo do preiskave? –Seveda.
Na koncu so preiskovali mene.
Prepričani so bili, da mi je sin uničil življenje.
In da sem ga zato ubila.
Ste že slišali zvok, ki smo ga predvajali po radiu? –Ne.
A mislim, da vem, kaj se dogaja. –In to je?
Mislim, da so nocoj tam zgoraj.
In mislim, da to potrjuje nekaj dejstev. –Kot kaj?
Izogibajo se velikim mestom.
Čakajo, da se ljudje zberejo na kup, kot nocoj.
In ko se bodo ljudje razšli, jih ne bo več.
Radi imajo ljudi na samem.
In z ljudmi govorijo prek naprednega radia, ko spijo.
Kot mislite, da so z vašim sinom?
Tega si nisem izmislila.
Mislim, da ljudi pošiljajo po opravkih.
Igrajo se s človeškim umom.
Ljudi prepričajo, da delajo in mislijo na določen način,
da ostanemo osredotočeni nase.
Da ves čas čistimo hišo, telovadimo ali se oblačimo za druge.
Da se zaradi njih zatekamo v pijančevanje ali prenajedanje.
Dobre ljudi sem videla zaviti na kriva pota, in pametne podleči norosti.
Povzročajo tudi, da se države vojskujejo.
Nesmiselne reči.
In nihče ne ve, da so nadzirani.
Druge razloge najdemo, da upravičimo svoja dejanja.
Ampak svobodno odločanje je nemogoče, če so oni tam gor.
O tem sem premišljevala vse življenje. Leta samote.
In to sem dognala.
Žal mi je, da ste doživeli vse to, kar vas je vodilo k tem prepričanjem.
Hvala.
Kot sem že rekel, morava iti. –Vem.
Ampak imam prošnjo.
Vzemita me s seboj.
Da bi vas vzela? –Ja.
Kam? –K ladji.
Hočem videti svojega sina.
Vem, da je nocoj tu. Tam zgoraj.
Odpeljita me k ladji.
Fay, pojdiva.
Čakajta!
Vzemi tole.
Reci to, ko se nocoj srečaš z ljudmi.
Najti morava fotoaparat. Oče moje prijateljice ga ima.
Verjetno ni zgoraj ničesar, o čemer je govorila.
Everett … Pozabila sem na Ethel in Maddy.
Čakaj, kaj?
Ethel?
Maddy! Pridi sem. Sestra te ima.
Pojdiva. Vse bo v redu.
Vse je dobro …
Gretchen? Potrebujem fotoaparat tvojega očeta.
Je kaj narobe? –Primi jo. Ne vem.
Si poslušala radio? –Kdo je v centrali? –Nihče.
Zakaj si zadihana? –Nekaj se dogaja. Potrebujem fotoaparat.
Spravila me boš v težave. –Si kje videla Ethel? Pazila je na Maddy …
Ne, nisem. –Poklicala sem jo in jo je prekinilo.
Fay, madona! –Kdo je to? –Everett.
Z radia? –Ja.
Nehaj se režati. –Kaj počne tu? –Pomaga mi.
Kaj počneš tu? V spalni srajci sem! –Ne gledam.
Briga me, kakšna si v srajci.
Pojdimo. –Ne moreš vzeti še nje.
Ne moreta vzeti fotoaparata. Vprašajta očeta na tekmi.
Ni časa. Nujno je. –Kaj se dogaja?
Nekaj je na nebu. Ostani v hiši.
Tega ne veva. Ne govori tega naokrog. Sprožila boš paniko.
Vsi so na tekmi in nikomur ne more povedati. Nehaj ukazovati
in poišči par iz soteske Canyon. –Prav.
Zakaj imaš sestro? –Ethel ni pri nas.
Kje je? –Ne vem.
Bo fotoaparat delal? –Ja. Uporabljala sem ga že.
Misliš, da je radio še pokvarjen? –Ne vem.
Ethel! –Imaš Maddy? –Ja! Kje si bila?
Gabe je prišel. Bila sva na njegovi strehi.
Nekaj je na nebu.
Ne. Kaj si videla? –Pridita! Zunaj mesta je!
Fay, pridi!
Pridi, hitro noter! –Ostani v hiši!
Fay, pridi! –Ethel in Gabe sta videla nekaj na nebu!
Kdo? –Prisedi. Imaš fotoaparat?
Moja sestrična Ethel je šla na streho
in videla nekaj na nebu. –Kakšnega videza?
Bilo je okroglo.
Skrito v oblakih.
Kaj vama je povedala starka?
Rekla je, da so zgoraj.
Nebesni ljudje.
In da imajo napredna radio in komunikacijo.
In da jemljejo ljudi s seboj gor.
Res?
Prebrala nama je …
Tu zadaj sem!
Ustavi!
Gerald!
Everett, primi volan! –Gerald, zbudi se!
Ven hočem! –Upočasni!
Ven hočem!
Žal mi je! –Domov hočem!
Daj no! –Pustite naju! –Lahko te zapeljemo domov!
Tam notri so klopotače! –Prosim, pridita!
Tukaj sem, Fay.
Je že dobro.
Kaj je?
Tla so ožgana.
Tudi drevesa so.
Križana gora.
Tukaj so.
Res so tukaj.
Misliš, da so v gozdu? –Kaj pa vem.
Everett, nikar.
Everett.
Prosim, ne.
PARADOKSNI TEATER
PROSTRANA NOČ
Scenarij
Prevod: Grimpy
Tehnična obdelava metalcamp (DrSi)
Igrali so