Vstupujte do říše napůl zapovězené a napůl zapomenuté,
vzdušného víru chyceného mezi kanály,
tajného muzea lidstva,
soukromé knihovny stínů,
a to vše se odehrává na pódiu stvořeném z tajemství,
které můžete nalézt jen na frekvenci zachycené mezi logikou a mýtem.
Vstupujete do divadla paradoxů.
DIVADLO PARADOXŮ
Dnešní epizodou je „Nezměrnost noci“.
NEZMĚRNOST NOCI
CAYUGA - HRANICE MĚSTA
Jedete s rodinou na zápas?
Ne, jen já. Patricia je s dětmi v Hobbsu.
Tak v Hobbsu? Ještěže nehrajeme s nimi.
To mi povídej. Uvidíme se na zápase.
Nebudu si muset zapalovat další cigaretu, Benny, jednu mám tady.
-Hledá tě paní McBroomová. -Proč?
Nevím. Byl jsem na večeři.
Flingerova sestra si tě pěkně prohlížela.
-Neprohlížela. -Ale ano.
S Millie, když jsem přicházel.
-Ten zatracenej pes tam je pořád. -Proto volali.
Řekni něco pěknýho, Benny. Tohle není dobrý.
Arlo se na to snaží přijít.
Minule to byla veverka.
Ten drát pořád měla kostra té veverky v tlamě.
Snad vypnul elektřinu, jinak nemůžeme pracovat.
Nevím. Byl jsem na večeři.
Kolikrát mi ještě řekneš, že jsi byl na večeři?
-Same! Na co ten poplach? -Prostě to jen bliká.
-Tak to zapojíme. -Nemám to čím otestovat.
-Na to přijdeme. Zapoj to. -Dobře.
Opatrně. Jestli dostaneš ránu,
přestanou ti růst vlasy a nikdo s tebou nebude randit.
Klídek, chlape. Jdi najít paní McBroomovou.
Už jdu, ale ten tón se mi nelíbí.
Jestli to bude blikat při nahrávání, přestaň nahrávat,
jinak na tebe pošlu Buell Brothers.
Everette. Ahoj. Hledá tě paní McBroomová.
Renny! Nahoře v ochozech se svou trubkou. Já vím. Co chce?
Jen chodí kolem a každého se ptá:
„Kde je Everett? Neviděli jste ho? Kdy tady bude?“
Tos mi toho moc neřekl. Zase se s tou svou trubkou posaď.
Něco s ní je.
-Já jsem hrával na trombón. -Everette!
Můžeš mi ukázat, jak se ovládá magneťák?
Zníš jako myš, kterou sežrala vačice.
Podej mi tu trubku.
Můžeš mi ukázat, jak se ovládá magneťák?
-Jasně, Fay. Teď, Renny. -Bezva!
-Proč? -Teď ji pusť.
-Ať se jí nic nestane. -Co budu dělat?
Pusť ji dolů. Dělej.
-To je ono. Hodnej. -Kam jdeš?
-Everette! -Ahoj, Renny.
-Arlo mi řekl, ať tě přivedu. -Proč? Kde je? Na co?
Je v šatně.
Nevím, co chce. Nic mi neřekne.
Vůbec mě neposlouchají. Jen řekl, ať přivedu Everetta.
Zrovna jsem přišel. Nebudu mu umět pomoct.
-Mám v sedm vysílání. -Já vím.
Ale on mě neposlouchá.
Pojď mu to říct sám.
Říkala jsem, ať při tornádu vypnou elektřinu, ale neposlouchali mě.
Minule se dráty prokousala veverka.
Ta veverka pořád měla ten drát v tlamě.
A dráty ve výsledkové tabuli nám rozkousala krysa. Věděls to?
Ne, to jsem nevěděl.
V knihovně na půdě se usadila sova,
takže v mezipatře nám ležely hromady mrtvé havěti
vedle uniforem kapely. Ellen Tranková měla v kapse netopýří lebku.
Podrž to.
-Co tu děláš? -Počkat. To byl já.
-Arlo, hned vypadni! -Chvíli vydrž.
-Co tu dělá Everett? -Chtěl jsi, abych ho přivedla!
-Ne, nechtěl. -Ale ano.
-Ne, nechtěl. -Řekl jsi mi to.
Měla jsi přivést Emmetta, ne Everetta.
Ptala jsem se tě, jestli mám přivést Everetta z rádia.
-Emmett nepracuje v rádiu? -Everett pracuje v rádiu.
Jestli mě nepotřebujete, tak půjdu.
-Emmett v rádiu nikdy nepracoval? -Ne, jen já.
Emmett pracuje v Santa Mira Mills. Je to elektrikář.
Tak počkat. Kdyby Emmett pracoval v rádiu...
-Řekl jsi mi, ať ho sem přivedu. -Počkej!
Máme nahrávat přes poslední zápas? A Renny chce zpátky svou trubku.
Já vím. Proto jsem ji vzal.
-Vzal jsi kotouč? -Na každém zápase se používá stejný.
Je vzadu v magneťáku.
-Vrátíš mu tu trubku? -Když přestane prudit.
Někdo by mu měl dát za vyučenou.
-Hned teď? -Nevadí to?
-Můžeme se projít? -Jo.
Tak se mě drž. Jen se jim mrknu na tohle.
-Mám to. Použijeme stejný kotouč? -Stejný na každý zápas.
Tak ale dojde k přeslechu, ne? Nedojde?
-Čteš bibli, Same? -Ano.
-Tak znáš odpověď. -Jakou odpověď?
-Odpověď na všechno. -Ale...
Jo. Nikdo nebude na každý zápas kupovat novou pásku.
Zeptám se pana McKeana. Třeba nějaké nakoupí.
To je stejně jedno. Jestli vypadne proud, přestaň nahrávat.
-Další kupovat nebudu. -Jo...
Tak o co jde, zlato?
-Proč jsi sebral Rennymu trubku? -Nevěděl jsem, že jsi v kapele.
-Proč nehraješ? -Nemůžu s nimi hrát.
Během zápasů pracuju, aby se Ruth mohla dívat.
-Kam ji dáváš? -To je trest za to, že je Renny.
Ty pracuješ? A co Rita nebo Winifred?
Winifred pracuje v noci. Rita skončila. Teď dělá u Zeba.
Tahle krabice, to je Westinghouse?
-Ano. -Odkud ho máš?
Z katalogu Montgomery Ward.
-Pusť mi něco. Cos nahrála? -Zatím nic.
-Nechtěla jsem nic pokazit. -Tys nic nenahrála?
-Ne. -Máš zbrusu nový magneťák.
-Nemáš chuť zmáčknout tlačítko? -Strašnou, ale jsem nervózní.
-Jsou tam baterky? -Ano.
Zmáčkni tlačítko. Vyndej mikrofon. Kolečka se točí?
-Ano. -Tak jo, mluv.
-Co mám říct? -Zkus tohle.
Zvedni pravou ruku. Řekni: „Nejsem
„a nikdy jsem nebyla členkou Komunistické strany.“
Nikdy jsem nebyla členkou Komunistické strany.
Kolem Dodge City a v západním teritoriu...
Je jen jeden způsob, jak zacházet se záškodníky a zabijáky,
a tím je náš šerif a vůně střelného prachu.
-To vám přináší LM s filtrem. -Chceš to slyšet?
-Jo. -Tak dobře.
Hej, Kojoti!
Jo.
Znají mě, jsem Everett. Tihle kluci se mi líbí.
-Tady Fay Crockerová. -Teď to nenahrává.
Já vím. Ještě nikdy jsem nedržela mikrofon. Zkouším si to.
-Říkal jsem, abys zmlkla. -To tedy nezmlknu.
-Je to můj magneťák. -To bylo dobrý.
Taková bys měla být.
Královna Cayugy. Nabušená Fay!
Tady Fay Crockerová.
Doteď jsem nikdy nedržela mikrofon.
Je jen jeden způsob, jak zacházet se záškodníky a zabijáky...
-Není to paráda? -Je to fakt paráda.
-Zmáčkni nahrávání. -Takhle mluvím?
Jo. Stoprocentní královna Cayugy. Zmáčkni nahrávání, roztoč pásku.
Co budeme nahrávat?
Dá se toho říct spousta. Jdeme.
Jsem tu s Fay Crockerovou, trumpetistkou a expertkou na nahrávání.
Co bys nám o sobě pověděla, Fay?
-Nevím. -No tak, točí se to.
-Jdeme péct sušenky. -Tady Fay... Počkat.
-Co to znamená? -To znamená nahrávat.
Potřebuješ cigaretu. Každý u mikrofonu kouří.
-Já nechci. -Jen abys měla něco v ruce.
Budeš si víc věřit. Dej mi tu trubku.
-Nemůžu. -Proč?
Když se rozbije, musím ji zaplatit.
-Patří škole. -Jen klid. Jdeme.
„Krávo, krávo, 940.“
-Co to je? -Slyšela jsem to ve válečném filmu.
-Tohle ve válce neříkají! -Možná máme na mysli různé války.
Tohle není válečné rádio. Musíš říct něco vzrušujícího.
Podrž to. Zajdeme za Oliverovými a vyzpovídáme je.
Ne! To je hrozný nápad. Tohle není žádná legrace.
Odpovězte nám na pár otázek před zápasem.
-Zdravím. -Co to je? Co se děje?
Nahráváme rozhovory. Podle mě Cayuga vyhraje o osm.
-Co myslíte vy? -Potřebujete oheň?
Ne, jen to držím.
-Zeptej se ho. -Nemůžu. Jsem z tebe nervózní.
Zeptej se kohokoliv na cokoliv.
Věděli jste, že veverka překousala dráty v tělocvičně?
-Ne. Dneska? -Já to věděla.
To bylo v době, kdy ještě učil Clem.
-Řekni, ať ti poví víc. -Povězte mi víc.
Vlastně to byl čipmank.
Dej mikrofon před ní.
-Povězte mi víc. -Víc už toho nevím.
Zeptej se jí, jaký má z čipmanků pocit.
-Jaký máte pocit z čipmanků? -Jsou roztomilí.
Dokud se drží dál od aut, domů a vlasů.
-Zeptej se, jestli to chce slyšet. -Chcete slyšet svou sušenku?
Mou sušenku?
-Neříká se tomu sušenka. -Říkal jsi to.
-Nahrávka není sušenka. -Bude se to vysílat?
Co je to za otázku?
Chcete snad v rádiu poslouchat rozhovor nějaké rodiny v autě?
-Ne, asi ne. -Ne. To nikdo.
Tady máte odpověď, bez cenzury.
To je tak vtipné. Odkud to máš?
To dodávají s magneťákem.
Vy si jen musíte držet mikrofon před pusou, Daisy.
-Jsi dost stará na basket? -Ano.
Mělo by ti být aspoň pět.
-Mně je pět. -To je dobře.
Jinak bych tě musel odvézt domů.
Hezky se na zápase bav. Pěkný účes.
-Díky, že jste nás oslovili. -Ahoj!
-Zmáčkni nahrávání a mluv. -Co mám říct?
Dej mi svou trubku.
Nerozbiju ji. Vyndej mikrofon. Tak ho vyndej.
Jaký je tvůj oblíbený předmět? Nezajímáš se o přírodní vědy?
-Ano. -Tak mi o nich pověz.
Dávej na ni bacha. Víš, že Robby Ritter si položil trubku
-za auto a oni mu ji přejeli? -To je dobrý.
Věděli jste, že Robby si položil trubku za auto a oni mu ji přejeli?
-Promiň, co jsi říkal? Ahoj, Fay. -Zdravím, pane Stemmonsi.
Co to má být? Školní projekt?
Ne, chce, abych se lidí ptala a nahrávala je.
-Je rozbitý. -Cože?
Už nefunguje.
-Je úplně nový. -Nevím, co se stalo.
Promiňte. Natočíme vás příště. Díky, že jste se zastavil.
To nic. Přeji hezký večer.
-Dá se spravit? -Není rozbitý.
S ním to nikam nevede. Museli jsme se z toho vyvléct.
Není rozbitý?
Nemůžeš plýtvat páskou na takový pařez.
Ty pitomče pitomá. Tys mě tak vyděsil.
Zaplatila jsem ho ze svého.
Tohle dělej u nudných patronů. Řekni, že je to rozbité.
-A nesjednávej si nový termín. -To nemůžu.
-Můžeš. Proč ne? -To je lhaní.
Díky tomu se aspoň neztrapní.
Stačí, když je nenecháš, aby se tak cítili.
Abys uspěla, nesmíš se bát jim říct, aby zmlkli.
Takhle já uspět nechci.
Máte na tohle povolení?
Tohle není brokovnice, Frede. Máš kliku, že není.
Jinak by bylo po tobě. Fay má nový magneťák.
Promluv si s ní. Zeptej se ho.
Dobře, na co?
Už jsem zase nervózní.
-Co je to? -Magneťák.
Zeptej se na „Krávo, krávo, 940“.
-„Krávo“? O čem to... -Slyšela jsem to ve válečném filmu.
Drž si mikrofon u pusy.
Slyšel jste ve válečném filmu „Krávo, krávo, 940“?
-Asi myslíš „Bravo, bravo“. -To je ono. Byla jsem blízko.
Nech toho. Byla jsi úplně mimo.
-Ty máš teď vlastní pořad, Fay? -Přesně tak.
Dostaveníčka mládeže. V rádiu je to Královna Cayugy.
Hraje na přání a vypráví příběhy mladých lásek.
-Skvělý nápad. -Začni se učit na licenci.
-A nauč se pokládat otázky. -Jakou licenci?
Rádiovou licenci.
-Jdete na zápas? -Ne. Musíme pracovat.
Jistě.
Vedeš si moc dobře, zlato. Jak se má máma?
Slyšeli jste o Grimaldiových?
-Jak jejich psa zabil proud? -Ne. Zeptej se Fay.
Nepleť se do toho, to je Fayina věc.
Není to její věc. To je věc Grimaldiových.
Ona o tom ví všechno. Ale nejdřív vypněte nahrávání.
-To přesně uděláme. -Ona o tom ví všechno.
-Sklapni, Marjorie. -No teda.
Nic jsem neřekla. Mohla bych jít k soudu, odpřisáhnout...
Jdeme. Manželská hádka.
Nic jsem neřekla.
-Před Bohem a přede všemi? -To ano.
-Takže k těm Grimaldiovým. -Nemůžu mluvit o jiných lidech.
Tak vymysli něco jiného.
Nejde to. Hrozně znervózním a nevím, co říct.
-Ale tam se mi to líbilo. -Jen si spolu povídáme.
-Pověz mi o nejšílenějším telefonátu. -Vím, o čem ti povím.
Ne o telefonátu, ale o něčem z vědy, co jsem četla.
-Jistě, Fay Kordélie Crockerová! -Tak se nejmenuju.
Já vím. To nevadí.
Teda nevěděl jsem, ale i tak to nevadí.
-Co tam ještě máš? -Jen náústek a pár sponek.
-Sponek? -Jo.
Máma říká, že se vejdou všude
-a jednou budu ráda, že je mám po ruce. -To je divné.
Právě jsem o něčem četla a podle mě je to super. Tak si ze mě neutahuj.
To já nikdy. Ven s tím.
Věděl jsi, že letos dělali
v Lincolnu v Nebrasce pokus s auty na dálkové ovládání?
S normálně velkými auty.
-Nekecej. -Má to být elektronické silniční ovládání.
Mají v silnici zabudované obvody, kde jsou připojená světla,
takže s autem komunikují přes rádiové vlny
a ovládají řízení a brzdy.
To je nějaký experiment? Už to udělali?
V dubnu. Zmáčkneš tlačítko na palubní desce
a auto se začne samo řídit.
-To je neuvěřitelné. -Já vím. A poslechni si tohle.
Vlastně jsou to dvě věci.
Zaprvé, rozpozná, jestli míli před ním zastavilo jiné auto,
a automaticky zpomalí provoz.
Všechna auta najednou, jako hejno ryb.
Zadruhé, nepotřebuje oči, takže když špatně vidíš,
nebo hodně prší, nebo ti nefungují dobře světla,
auto pořád funguje.
A z rádia vychází hlas, co ti říká, kam máš jet.
Když jsi na dálnici a blíží se tvůj výjezd,
nebo když přejíždíš na jinou dálnici, hlas přeruší rádio
a řekne ti, že se blíží tvůj výjezd, abys mohl převzít řízení.
To byly tři věci, ale když jsem to četla,
říkala jsem si, jestli to může být pravda.
A je. Je to naprostá pravda.
Testovali to v Lincolnu v Nebrasce. Je o tom článek v Science Digest.
Hlas z rádia ti řekne, kudy máš jet?
Psali tam, kdy se tohle uskuteční?
V roce 1974. A do roku 1990 budou všechny silnice elektronické.
-Vážně? -Ty mi nevěříš, co?
-Taháš mě za fusekli. -To teda ne. Líbí se mi to.
Dělám rozhovor, hraju svou roli.
Mám ještě další dva příběhy. Máme čas?
Máme. Jdeme na to.
Jestli se ti to líbilo, poslouchej tohle. V jednom článku...
-Řekni mi všechno. -Vydrž.
Musíš se dostat přes všechny ty reklamy a ty rozlezlé články pro začátečníky.
Vydrž. Chci ti to přečíst tak, jak to napsali,
protože chci, aby to na tebe mělo stejný účinek.
Tak jo, tady to je.
„Představte si muže v New Yorku na Times Square,
„který sejde po schodech do tunelu metra.
„Nastoupí do vlaku.
„Uloží si kufřík do přihrádky nad hlavou a posadí se.
„Začne si číst knihu. Za hodinu cítí, jak vlak zastavuje.
„Vstane, vezme si věci, popadne kufřík,
„nasadí si klobouk, vystoupí z vlaku, vyjde nahoru po schodech
„a vystoupí u mostu Golden Gate.“
-Cože? Jak je to možné? -Není to šílené?
Vlak jede rychlostí 3 000 až 8 000 kilometrů za hodinu
v tunelech, co jsou po celé zemi.
Říká se tomu „doprava vakuovými tunely“.
Tyhle tunely křižují celý svět.
Budeme sedět ve vozech, co budou jezdit těmi tunely.
-Tak počkat. -Do roku 2 000 budou všude.
-Takhle to psali. -Tak počkat.
Takže k té další věci nedojde? Ta auta na ovládání a dálnice?
Ne.
Ne, to bude na kratší vzdálenosti.
Tohle nahradí vlaky a letadla.
-Vážně? -Asi ano.
-I cesty za oceán? -Asi ano.
Nevím. To tam nepíšou.
Máme čas ještě na jeden. Připravena na třetí příběh?
Ano. Vydrž.
-Mám čas na další dva, nebo jen jeden? -Jen jeden.
-Dobře. -Do toho.
Tímhle skončím. Máma si myslí, že tohle se nestane.
Podle ní to prý píšou, aby se časopisy prodávaly.
To je fascinující úvaha. Pokračuj, prosím.
V budoucnu dostane každé dítě při narození telefonní číslo
a to bude mít po celý život.
Budeme mít číselníky velikosti dlaně, jako škeble, bez sluchátka.
Nebo místo toho budeme mít malé reproduktory a mikrofony.
Na jedné straně bude číselník a na druhé
bude mini obrazovka, jako mini televize.
Budeš ji nosit v kapse, abys mohl zavolat kamarádovi v Římě
nebo v New Yorku nebo jinde, jeho tvář uvidíš na obrazovce,
budete spolu mluvit, a bude to v barvě.
-Z kterého je to časopisu? -Modern Mechanix.
Je to pár let starý článek.
Taky tam psali, že když kamarádovi zavoláš
a on to nezvedne, budeš vědět, že zemřel.
-Jak bys mohla vědět, že zemřel? -Vždycky ho bude mít u sebe.
Tomu nevěřím. To zní jako sci-fi.
-Já vím. -Souhlasím s tvou mámou.
Má to v hlavě srovnané.
Věřím těm tunelům na vlaky a dálnicím,
ale mini telefony s televizí, to je blbost.
Tak jo. Byla to zábava.
Musím letět. Nalaď si mě, ano?
-Jasně. Díky. -Dávej pozor.
-Koupila jsem si magneťák. -Cože?
Koupila jsem si magneťák.
-To je on? -Je od Westinghouse.
Celou cestu jsme se s Everettem nahrávali.
-Vzalas ten, co ti říkal? -Jo, poslouchej.
...Římě nebo v New Yorku nebo jinde,
jeho tvář uvidíš na obrazovce, budete spolu mluvit...
To je pěkné, Fay. Je to zábavný chlapec.
Říkal, že nahrávání se říká „péct sušenky“.
-„Péct sušenky“? -Jo.
-No teda. -Jo.
-Viděla jsi ty kluky z Pocassetu? -Jen chvilku před zápasem.
Vystupovali z autobusu. Byli vysocí.
-To ne. Vážně? -Jo.
Mají v týmu indiány, asi čtyři nebo pět.
Možná je tam pár rodin,
bratři nebo bratranci.
Pěkně nám to natřou, a ne proto, že jsou to indiáni.
V těch dresech vypadají jako dospělí.
Takže prohrajeme.
-Neblikala tady světla? -Ne. Proč?
Ve škole blikala světla. Arlo na tom pracuje.
Minule, když jsem učila, to bylo veverkou.
Překousala dráty. Tak já jdu.
Linka do San Mirial má trvalý signál, takže nefunguje.
Jestli ji vypojíš, Fran a Judith to zaregistrují.
Měj se.
Číslo, prosím?
Tohle je rádio WOTW v Cayuze v Novém Mexiku
a posloucháte pravidelné zprávy.
Boeing představil novou řadu svých vlastních...
Číslo, prosím?
Podle strážníka Shermana incident způsobil...
Číslo, prosím?
Haló?
...přísně tajný koncept. Bude konzistentnější a...
Jméno města, příjem.
Ahoj, Winnie. To jsem já.
Už jsi někdy slyšela tenhle zvuk?
-Slyšela jsi to někdy? -Ne. Vrať to zpátky.
-Pustím to dalším ženským. -Dobře.
Winnie, mám tu další hovor, ozvu se pak.
-Číslo, prosím? -Haló?
Haló?
-Haló? -Poslyšte, madam.
Můžete to položit a zkusit to znovu?
Voláme...
Je tu divný, velký předmět, vznáší se nad mým pozemkem...
Jako tornádo...
Točí se pořád rychleji. Pošlete sem prosím policii...
-Je to naléhavé? -Něco je v kaňonu.
-Můžete mi říct, kde jste? -Jdeme do sklepa.
Haló?
Ahoj, Josie, tady Fay. Je tam strážník Pruitt nebo Boker?
Není tady a pan Pruitt odešel s ním.
Na stanici to neberou. Nikdo tam není?
Byli tu, ale nějaký kamioňák právě něco nahlásil.
-Co? -To neřekl.
Zvedl se vítr a převrátil náklaďák, takže avokáda...
Je tam strážník Abbott? Mimo službu?
-Judy vystupuje s roztleskávačkami, ne? -Ano, ale neviděla jsem ho.
Můžeš ho zkusit najít?
Asi odjel s panem Bokerem a Pruittem.
-Co se děje? -Nevím. Nejspíš nic.
Mám tu další hovor.
-Dáš mi vědět, když se něco dozvíš? -Jasně. Ahoj.
-Jméno města, příjem. -Fay, kam jsi zmizela?
Winnie, měla jsem tu hovor
a z linky se linul stejný zvuk,
ale neřekla mi svoje jméno nebo tak.
Nezdá se, že je raněná. Co mám dělat?
Winnie?
-Haló? -Ahoj, Ethel.
-Posloucháš rádio? -Ne, dívala jsem se na televizi.
Řekni mi, jestli uslyšíš z rádia nějaké zvuky.
Jaké zvuky?
Něco jsem tady před pár minutami slyšela a chtěla jsem vědět...
Už je to pryč. Jen jsem chtěla vědět...
-Zavolej Everettovi. -Nechci ho rušit během vysílání.
Nestyď se. Nevadí mu, když zavoláš...
Ethel?
-Haló? -Ahoj, Grace.
Můžete zkontrolovat Ethel a Maddy?
Zkoušela jsem Van Ortonovy. Ale jsou na zápase.
-Tam jsou asi teď všichni. -Kdo je to?
Tady Fay.
Božínku. Když nevidím tvář, nedokážu se zorientovat.
-Můžete je zkontrolovat? -Asi ano. Všechno v pořádku?
Jsem v kuchyni a mám ruce celé od těsta na sušenky.
Aha. Volala jsem Ethel, ale spojení se přerušilo.
Dnes máme hodně problémů s připojením.
Podívám se.
Můžu si nejdřív umýt ruce, nebo to mám udělat hned?
Můžu jít hned, ale mohla bych ušpinit kliky.
Můžete si umýt ruce. Až se vám to bude hodit, určitě jsou v pořádku.
Kde je máma?
-Dělá noční. -Ano, říkala mi to.
Promiňte, že volám tak pozdě. Zkoušela jsem Gertie, ale jsou na zápase.
-Všichni jsou tam. -To nevadí.
Dodělám to tady, podívám se tam a zavolám ti.
-Ethel hlídá? -Ano.
Dobrá. Dej mi pár minut.
-Dobře. Díky. Nashle. -Měj se.
A je to tady. Už se točí.
Jimmy Rain a Crocks a jejich píseň „Hoppin' a Cookin'“.
Posloucháte Everetta Sloana a jeho pořad Hity na dálnici,
který vám přináší Santa Mira Mills a med Cloverbloom Honey.
Dalším sponzorem je The Udder Stand, který celé údolí zásobuje
těmi nejchladivějšími cukrovinkami a nejsladšími šťávami.
Víme, že máte dnes večer napilno,
když je první zápas sezóny se sokem z údolí.
Během basketbalové sezóny
The Udder Stand zavírá během zápasu a otevírá hodinu poté,
kdybyste si chtěli dát pozdní svačinku,
než vyrazíte svou károu domů a hodíte si šlofíka.
To je vše, přátelé. Když hrají Statesmen,
čeká nás tu klidná noc. Pro těch pět z vás, co posloucháte,
dejte nám o sobě vědět, ať všichni vědí, že tam jste.
Snad tady vydržíte až do konce.
Čas na WOTW, 12 minut po celé.
Podívejme, venku je 17 stupňů.
Zůstaňte s naší stanicí a nechte se unášet zvukem.
Nyní se na vás chystá Gabe Gunton,
co zazpívá „Screamin' Scooch“ v našem pořadu Hity na dálnici.
Tady WOTW, Everett „Maverick“ Sloan.
Tady Fay. Promiň. Nezlob se na mě.
-Myslel jsem, že jsi volající. -Já vím, promiň.
Jde o ten kazeťák?
Ne, z ústředny vyšel zvuk a přerušil tvoje vysílání.
-Nikdy předtím se to nestalo. -Přerušil moje vysílání?
-Přes rádio. -Jak to znělo?
-Můžu tě propojit. -Znělo to mexicky?
-Ne. -Náš signál se kříží se stanicí...
Znělo to jako někdo v nesnázích. Jedna paní...
Proč? Jak? Tady neznělo nic jinak.
-Kdy to bylo? -Na začátku zpráv.
-Zlobíš se na mě? -Ne. Nevím, co mám podle tebe dělat.
-Asi to je tvým rádiem. -Můžeš si poslechnout ten zvuk?
-Stejný zvuk přerušil moje vysílání? -Jo.
-Oba se navzájem překrývaly. -Propoj mě.
-To jsem nikdy neslyšel. -Já taky ne. Pak volala ta paní,
že se prý něco děje za městem a že jde do sklepa.
Pak z její linky vycházel tenhle zvuk.
-Volala jsem Ethel, spojení se přerušilo. -Kdy že se přerušilo moje vysílání?
Hned na začátku zpráv.
Neslyšel jsem to, ale je to uzavřený okruh,
takže jestli to šlo ven, bude to nahrané v záznamu.
Zůstaň na příjmu, než si to pustím, dám vědět, jestli něco uslyším.
Dobře.
Tohle je rádio WOTW v Cayuze v Novém Mexiku,
a posloucháte pravidelné zprávy.
Boeing představil novou řadu...
-To bylo ono. -Co?
-Znělo to přesně takhle. -Páni...
-Co? Proč? Je to zlé? -To je dobrá otázka.
Jestli je to z ciziny, nebo nějaký kód, přijede do města armáda.
-Vážně? -Jo.
-Budeme v průšvihu? -Nic jsme neudělali.
To je pravda.
Ano, to je pravda.
Pošli mi znovu ten signál. Dám ho do vysílání.
Jestli někdo poslouchá, třeba něco bude vědět.
-Určitě z toho nebude průšvih? -To je fuk. Tohle je dobrý materiál.
Dobře, jdu na to. Posílám ten signál.
Deset minut mi nevolej.
Nechci falešný poplach. Deset minut.
Rozumím. Počkám na zavolání. Tady to máš.
To bylo ono, přesně jak jsem říkal.
Gabe Gunton a po něm „Crazy Waves“ od The Golden Glows.
Tady na WOTW je 19:18.
Poslouchejte, máme pro vás otázku, jestli máte zájem.
Po údolí se nám dnes večer ozývá takový zvuk.
Zajímá nás, co mu říkáte. Chceme vědět, jestli je tu nějaký odborník
nebo mladý kutil, o kterém nevíme a který se nám plete do vysílání.
Volající, který nám řekne, co je to za zvuk,
získá zdarma kousek Elvisova koberce, utržený přímo z podlahy v Memphisu.
Linky jsou otevřené. Zavolejte nám jakoukoliv informaci.
DOMÁCÍ 20 - HOSTÉ 17
Předává dál krátkou přihrávkou.
Další krátká přihrávka.
A třetí.
Vypadá to... To je ono.
Dostane míč, vezme ho přes hřiště.
A jde dál, přihraje míč.
Další přihrávka. Vypadá to, že vystřelí.
-Ne. Přihrává. -Dobře.
Tady máme střelu. Další dva body.
Myslím, že to zvládne odkudkoliv.
Přihrává dál.
To je ono.
-Máme volajícího! -Přepoj ho.
-Zdá se, že něco může vědět. -Tak ho přepoj.
Pane, právě vás přepojujeme.
Dobrý večer, pane. Tady Everett Sloan. Slyšíte mě?
Zdravím, ano. Jak se máte?
-Dobře. Jak se jmenujete? -Jmenuji se Billy.
Billy. Dobře. Děkuji, Billy.
Musím vás upozornit, že tu nesmíme mluvit sprostě a říkat nevhodné věci.
Mohl bych přijít o práci. Nemám tu zpoždění,
takže musíte slíbit, že vás můžeme dát do vysílání.
Jistě. Rozumím. Nemluvím sprostě ani nic podobného.
Tímhle porušuji pravidla, tak buďte upřímný.
Zeptejte se, kdybyste chtěl něco probrat mimo vysílání.
-Dáme si pauzu, pustíme desku. -Dobře. To bych mohl.
Dobrá. Za chvíli jdeme do vysílání, za tři,
dva,
jedna.
Jsme zpátky. Omlouvám se za přerušení písně. Máme volajícího, co asi něco ví.
Billy, řekl byste nám, co víte?
Ano, můj příběh by mohl pomoct.
Nebo možná taky ne, ale povím vám ho.
Tak dobře, Billy. Posloucháme.
Byl jsem v armádě a tam jsme dostávali úkoly
a práce, o kterých jsme nic nevěděli.
Co tím myslíte?
Přidělili nás někam a nevěděli jsme kam,
abychom dělali něco, čemu nikdo z nás nerozuměl, což je v armádě normální.
Jednou v noci mě vzbudil můj velitel.
Měl jsem si obléct uniformu a hlásit se do služby.
Pak přistálo nákladní letadlo a do něj jsem nastoupil já sám.
Pak bylo pár zastávek, kde nabrali další chlapy.
Pak jsme letěli aspoň dvě hodiny.
Po přistání nás naložili do autobusu,
který měl začerněná okna,
takže jsem nepoznal, kam jedeme.
Když jsme dorazili, byla tam pořád rovina a pouštní křoviny.
Ale taky stany a tunely
a podzemní laboratoře nebo testovací bunkry a podobně.
Rychle jsem dostal instrukce od nějakého důstojníka, kterého jsem nikdy neviděl.
Říkal, že vše, co vidíme, je tajné,
a jestli o tom někde promluvíme,
ohrozí to Ameriku a oni se to dozví.
Poslali nás do takového kamenitého a písčitého výklenku,
kde jsme měli začít kopat čtvercovou jámu
s těmi jejich stroji na kopání a tak.
Postavili jsme zdi z kvádrů, betonovou podlahu a tak.
A postavili jsme okna vedoucí do pozorovatelny a ventilaci.
Nechávali nás přespávat v místnosti plné lehátek
a válečných zásob, všechno v podzemí.
Jednou ráno jsem se vzbudil, přihlásil se do služby
a v té díře bylo něco obrovského, bylo to přikryté plachtou.
Co tím myslíte?
Bylo to větší než letadlo, ale nikdo to nesměl vidět.
Celý den to hlídaly stráže.
Jak to vypadalo?
Z větší části to bylo hladké, ale zdálo se to poškozené,
protože některá místa byla hrubá.
Myslíte, že to bylo americké?
To se nedalo nijak zjistit.
Na takové věci se nemůžete ptát.
Zajímalo nás to, jako by to zajímalo každého.
Ale věříte nadřízeným a plníte rozkazy.
Ale tohle mi dělalo starosti.
A proč?
Asi proto, že kolem toho bylo tolik tajností.
Co se stalo pak?
Opatrně jsme nad tou věcí postavili strop.
Když s námi byli hotoví, tak nás zase naložili do letadla.
A když se roztočily vrtule
a měli jsme vzlétnout,
z rádia začal vycházet tenhle zvuk.
Jaký zvuk?
Ten samý, co jste dnes hrál.
Určitě byl stejný?
Na to se nedá zapomenout.
Když jsme konečně vzlétli, podíval jsem se z okna.
Bylo vidět, jak zakrývají přistávací dráhu hlínou,
jako bychom tam nikdy nebyli.
Jak jsme se vzdalovali, ten zvuk zmizel.
Po návratu jsem pak hodně onemocněl.
V následujících týdnech se u mě rozvinula nějaká plicní nemoc.
Takže se mi pak už nedýchalo dobře.
A myslím, že ať to bylo cokoliv, způsobilo to něco v té poušti.
Možná radiace.
Předtím jsem býval zdravý.
Strávil jsem nějakou dobu ve vojenské nemocnici.
O pár let později jsem potkal jednoho z těch chlapů,
co se mnou byli při tomhle úkolu v poušti.
Zeptal jsem se ho, jestli pak onemocněl,
a říkal, že ano.
A taky říkal, že to bylo podruhé,
co ho na něco podobného vybrali.
Vyprávěl mi o noci, kdy sloužil v Nevadě
a vzali ho k řece Colorado,
kde na nějakém říčním člunu
vezli po řece něco, co bylo dvakrát větší než ten člun.
Když se pár hodin plavili po proudu,
dojeli k překladišti,
kde náklad naložili na dva armádní náklaďáky.
A když byli s nakládkou hotoví,
ze všech rádií na pevnině i na člunu
se ozval stejný zvuk, co jsme slyšeli v poušti.
Ty dva armádní náklaďáky pak vyrazily do noci
a zvuk se s jejich odjezdem vytratil.
A ví, co to bylo?
Ne.
Ale od našeho nasazení v poušti se vyptával
a slyšel o dalším chlápkovi, co o těch zvucích věděl.
Sešli jsme se mimo základnu,
ale věděl jen útržky.
V armádě zná každý jen útržky.
Nikdo nezná celou pravdu.
To je součást plánu.
Proto dali dohromady týmy z celé země
a přivezli nás vždy jen na splnění jednoho úkolu.
Aby nikdo nevěděl všechno.
Počkat, promiňte. Musíme si to ujasnit.
Je to nějaký zvuk od armády?
To jsme se ptali toho chlapa ve Walkeru.
A co řekl?
Říkal, že není od armády.
Od žádné armády na světě.
Je z míst, co jsou o stovky metrů výš, než se dá vyletět.
Jak to věděl?
Protože to byl radarový operátor.
-Jsou tyhle signály časté? -Ne.
Předpokládám, že tohle bylo před Sputnikem.
To bylo léta před Sputnikem.
A signály jako ten váš zachytili oběma směry.
-Jak to myslíte? -Jako komunikace.
Jako že někdo řekne něco v téhle části oblohy
a někdo jiný na to odpoví.
Někdy je zaznamenali ve výšce Sputniku
a někdy jen pár set metrů nad zemí.
-Kde? -Na spoustě míst. Všude.
Jak to myslíte, že všude?
Billy?
Billy... asi jsme vás ztratili. Billy?
Pro těch pět z vás, co nás posloucháte, ztratili jsme Billyho.
Budu se ho snažit dostat zase do vysílání. Hned jsem zpátky.
-Co se stalo? -Přerušilo se to. To se stává...
-Zase ho připoj. -To nejde.
-Proč ne? -Nevím, kde bydlí.
-Zavolej do Hollomanu. -Nemůžu...
-Nemůžeš zpětně vytočit linku? -Ne.
-Najdi ho v seznamu. -Jako Billyho poblíž Hollomanu?
Já vím, jasně.
Zatraceně.
Vydrž, někdo volá!
-Jméno města, příjem. -Operátora z Alamogorda.
Spojuji.
-Cayuga, číslo, prosím. -Tady Billy.
Spojím vás! Je tady, Everette.
Billy. Co se děje? Potřebujeme vaše skutečné číslo.
Promiňte, to nepůjde.
Tak vás nemůžu pustit zpátky do vysílání.
Rád bych, ale porušuje to etický kodex.
Nevím, jestli mi říkáte pravdu.
Já vím. Chápu to.
Nechci vás dostat do žádných problémů.
Musím se zeptat, proč nám tohle všechno říkáte.
Budeme z toho mít problémy?
Asi vám to říkám proto, že jsem nemocný.
A starý.
A nikdo nás neposlouchá.
Chci, aby lidi věděli, co jsme pro ně udělali.
Proč myslíte, že vás nikdo neposlouchá?
Myslím, že částečně proto, že jsem černý.
-Mrzí mě, jestli to nějak vadí. -Ne, to není.
Myslel jsem si to.
Jen nám sem ještě žádný černoch nevolal.
Mrzí mě to, měl jsem vám to asi říct.
Ale na tyhle úkoly nasazovali jen černé.
Nebo Mexičany. Oddřeli jsme nejtěžší práci.
Myslíte, že to bylo záměrné?
-Rozhodně. -Jak to?
Kdo by nás poslouchal?
Ale je tu něco, co si můžete ověřit,
abyste věděl, že si to nevymýšlím.
To asi budeme potřebovat, chápete přece,
že teď máme jen vaše slovo.
Povím vám o jednom pánovi...
Promiňte, že vás přerušuji, ale nahrávám to,
i když nejsme ve vysílání, ano?
-Ano, prosím. -Dobře. Pokračujte, Billy.
Tenhle chlap, se kterým jsme mluvili ve Walkeru,
ten radarový operátor, se kterým jsme se sešli,
s těmi signály nepřestal ani po odchodu do důchodu.
Vlastně na ně začal čekat
a snažil se nějaký z nich sám nahrát,
používal rádio a zbytky armádního vybavení, co si opravil.
Zachytil někdy něco?
Ano, zachytil.
Nakonec. Trvalo to dlouho, ale jedné noci se to podařilo.
A nahrál to.
Udělal pak kopie a několika z nás je poslal poštou.
Lidem, co byli na těch utajených nasazeních.
Co si myslel, že ty signály znamenají?
S tím si budete muset poradit sami.
Protože nám řekl, že je to něco, co mluví
a pak zmizí.
Něco hodně vysoko, co nemůžeme vidět.
-Udělal z toho kopie? -Ano.
A poslal nám je.
Různým lidem, co dělali na těchhle úkolech v téhle oblasti.
Když mi konečně ta páska přišla,
přehrál jsem si ji
a měl jsem z ní husí kůži.
Proč?
Protože to byly stejné zvuky, co jsem slyšel tam v poušti.
-Takže tu pásku pořád máte. -Ne.
Nechtěl jsem, aby mě s ní chytili, tak jsem ji spálil.
Další z těch chlapů, člověk od letectva,
co byl na jednom z těch tajných úkolů
a taky slyšel ty zvuky, žije v Cayuze.
Dostal stejný pásek. Myslel jsem, že ten právě pouštíte.
Jeden je v Cayuze? Kdo ho má?
Raymond Buck, bývalý voják letectva.
Dostal poštou pásek, kde je nahraný ten signál?
Ale Raymond Buck zemřel.
-Ne... -Říkali jste, že zemřel?
Ano.
To mě mohlo napadnout.
Mrzí mě to, Billy.
Moc dobře jsem se s ním neznal.
Nevíte, kde by mohla být jeho páska?
Ne. Možná měl děti?
Ne, paní Bucková dala jeho pásky do knihovny.
-Tam přece není přehrávač. -Je ve sklepě.
Ještě se na ty pásky nedívali.
Je zavřeno. A ty nemůžeš odejít.
Všichni jsou na zápase. Nikdo volat nebude. Vím, jak se dostat do knihovny.
Billy, co myslíte, že se stane, když ji najdeme a pustíme?
Nevím.
Ale jestli to uděláte, pospěšte si,
protože nahoře teď něco je.
A nezůstane to tam dlouho.
Tak jo, běž, Fay.
MĚSTSKÁ KNIHOVNA
Naskoč!
-Tys ukradl auto? -Máš je? Ne.
Ano. Máš je?
-Ukradla jsem kolo! -Odpověz mi.
-Mám je. -Dobře.
-Čí je to auto? -Pana McKeana.
-Pan McKean to ví? -Jasně, že ne.
Dáš Billymu kousek Elvisova koberce?
Cože?
Říkal jsi, že volající, co nám pomůže, dostane kousek Elvisova koberce.
Vlastně není z Elvisova koberce. Měli jsme je, ale už jsou rozdané.
Jack Sage a Red Gant mají útržky.
Rozdáváme koberec z domu Jess Pervisové.
Everette, to je lež.
Lidi si vážně myslí, že je to z Elvisova koberce.
Sklapni, Fay.
Billy? Tady Fay, spojovatelka z Cayugy. Máme tu spoustu pásek.
Pamatujete si, která to byla?
Už je to dlouho, ale myslím, že byla průhledná.
Všechny jsou průhledné, Billy.
Billy?
-Spojení se přerušilo. -Cože?
Billy?
Nemůžu se s ním znovu spojit, musela bych na ústřednu.
Nechoď. Jednu po druhé mi je podávej. A neseď mi na židli.
Takže ty panu Billymu nevěříš?
Nevím.
Ale jestli tam na obloze něco je, chci to vědět.
Baxter je čtyřletý...
Ne.
Další.
-Jak víš, co hledáme? -Nevím.
-Mohl přes to něco nahrát? -Jo.
Jo, rozhodně. Bohužel.
Tak jsem to udělala...
-Co je to za magneťák? -To je Maggie PT-6.
-Maggie? -Jo, jako Magnecord.
Bráška tvého magneťáku určený pro vysílání.
Tady přehráváme zápasy a reklamy.
Lidi poslouchají zápasy,
-i když vědí, jak dopadly? -Ano.
Chtějí slyšet jméno svého dítěte v rádiu.
Ne. To nebude ono.
-Nebudeš z toho mít potíže? -Je mi fuk, jestli jo.
Tohle je dobrý materiál.
A jednou díky němu získám lepší práci jinde.
-Kam bys chtěl jít? -Nevím.
Asi na Západní pobřeží. Tam se v rádiu dějí nejdůležitější věci.
Taky chci vypadnout.
Ne teď, až Maddy povyroste, ale jednou ano.
Kam? Co chceš dělat? Jít na vysokou?
Nejspíš dělat spojovatelku ve větší ústředně.
Teď bych mohla dělat v nemocnici nebo hotelu,
nebo spojovatelku ve škole.
Ale jestli chci dělat ve větší ústředně, musím se přesunout do většího města
a získat místo u telefonní společnosti.
-Žádná vysoká? -To si nemůžu dovolit, Everette.
Existují půjčky. Zkus se na to podívat.
To bych ráda.
Ježkovy voči.
To je ono.
-Je to zřetelné. -Co chceš dělat?
Lidi, máme tu další zvuk, se kterým nám můžete pomoct.
Poslouchejte a dejte vědět. Billy, jestli je to ten zvuk, zavolejte.
Tak jo. Tady to je, lidičky.
-Panebože. -Everette?
-Panebože. -Co jsi to udělal?
-To má být nějaký tvůj trik? -To ne.
-Zůstaň tu. -Co se děje?
Uklidni se. Někde tu je baterka.
-Co se to děje? -Uklidni se, Fay!
Stříbrná baterka.
Já věděla, že z toho něco bude. Já to věděla.
-Kruci. -Cos to udělal?
Já nic neudělal! Nevím!
Venku jsou světla.
Právě nás postihl výpadek poté, co jsme pustili...
-Co to děláš? -Nahrávám to na potom.
-Proč tak měníš hlas? -Jako jak?
-Měníš v rádiu hlas! Proč? -Takhle to má v rádiu znít!
Hele, nepotřebuju, abys mě teď soudila!
-Ne. -Co?
-Ústředna! -Fay, počkej!
Zatraceně, Fay! Nastup si!
Neměla jsem být pryč tak dlouho.
-Proč hned utíkáš? Přijeli jsme autem. -Já autem jinak nejezdím.
Všude chodím pěšky.
Tak jo, jen klid.
Takže ty si pořád myslíš, že se nic neděje?
Jestli se něco děje, tak to, že nás špehují nebo chystají invazi.
-Kdo? -Sověti.
-To jako vážně? -Na sto procent.
Přesně tudy by sem přišli, přes jižní hranici.
Číslo, prosím. Omlouvám se za čekání.
Číslo, prosím. Spojím vás.
Nejsem si jistá. Jste první, co...
Ano, dáme jim vědět. Díky.
Číslo, prosím. Upozorníme dálniční policii.
Předáme vám jakékoliv novinky. Díky.
Číslo, prosím. Omlouvám se za čekání.
Dobře, díky. Sbohem. Díky. Sbohem.
Lidi říkají, že je něco na obloze.
Je 19:45. Zapiš to.
-Nemůžeš to nahrát? -Jo.
Je 19:45. Možná máme něco...
Viděli jste to? Přeletělo to?
Něco je na obloze. Sledujeme to od Culp Canyonu.
Já jsem Bertsie. Tohle je Gerrie.
Teď si říkám Gerald.
Já jsem Everett. Tohle je Fay. Vypadl nám proud...
-Vy děláte v tom rádiu? -Dělám Hity na dálnici.
-Poslouchali jste? -Jeli jsme skoro 130...
Ano. On dělá staré fláky, já hity.
Ne, neposlouchali. Já nemám ráda nové věci, Gerrie ano.
Číslo, prosím.
Ano, Everett tu je. Chcete s ním mluvit tady?
Dobře, spojím vás.
Everette, pojď na linku jedna! Nějaká paní volá kvůli rádiu!
Tady.
Haló, tady Everett „Maverick“ Sloan, WOTW.
-Můžu vám říct, co se děje. -Jak to myslíte?
Můžu vám říct víc o tom, co povídal ten pán v rádiu,
a říct vám toho víc ve vašem pořadu.
-Dobře, pokračujte. -Ne.
Raději bych, abyste přišel ke mně. Ráda bych vám to řekla tady.
-Něco je na obloze, paní. -Já vím.
O tom právě chci mluvit.
Když sem přijedete, můžu vám toho říct mnohem víc, než teď víte.
Myslím, že vám můžu říct něco, co bude dnes hodně důležité.
-Dobrá, kde bydlíte? -Sycamore 1616.
Tak dobře.
Musíte si vzít klíč z květináče na verandě.
Nechávám ho tam pro chlapce, co mi nosí nákup. Nedojdu ke dveřím.
Už nemůžu chodit. Ale budu tady.
Budu tam za minutku.
-Jak se jmenujete? -Mabel Blancheová.
Dobře, paní Blancheová, za chvíli jsem tam. Nashle.
-Prý nám může říct, co se děje. -Kdo?
-Ta stará paní, co volala. -Znáš ji?
-Ne. Mám k ní zajet. -Co ti má říct?
-Může to být blázen. -Možná.
Zněla v pohodě. Je to odsud kousek.
-My tu zůstaneme a budeme hlídat. -Kdyby něco, najdete nás?
Jo, vy najdete nás, kdyby něco?
-Její linka je... -V tomhle se já nevyznám.
Dobře, to nic.
-Co to má být? -Nikdy nevolá v noci.
-Je celé dny doma. -Možná se něco dozvíme.
-Myslíš? -To myslím.
Neměla jsem vzít magneťák?
-Ne. Tenhle je lepší. -Můj není dost dobrý?
Je fajn, ale není vhodný pro vysílání. Je to spíš hračka.
Nechtěl jsem se tě dotknout...
-To nic. -Dobře. Protože holek se často dotknu.
-Kdyby ses nechoval pořád jako pitomec... -Ty jsi se mnou dnes na kordy!
-Počkej. -Ne, ty si pospěš.
Dobře.
Jsem tady vzadu.
Kdo je to?
To je Fay. Já jsem Everett.
Je to spojovatelka. Moje kamarádka.
Nevadí to?
Ne, to je v pořádku.
Můžete se posadit.
-Tak to ty jsi u telefonu? -Ano.
Kolik ti je?
-Šestnáct. -Kdo jsou tví rodiče?
Tátu nemám a moje máma je Yodi Crockerová. Ona...
Můžu se zeptat, co jste říkala, když jsme přicházeli?
To bylo dost znepokojivé.
Já vím.
Omlouvám se.
Vysvětlím vám to.
Nejsem žádná čarodějnice, slibuju.
Nevadí, když to, co nám povíte, pustíme lidem v rádiu?
Proto vám to říkám.
Můžeme vás nahrávat, kdyby to bylo na reportáž?
Jistě.
Doufám, že to bude na reportáž.
Na tohle čekám celý život.
Dobře, děkuju.
Taky chceme slyšet všechno, co nám chcete povědět,
ale nemáme moc času.
Rozumím.
Tak půjdu rovnou k věci.
Poslouchám vaše vysílání každý večer.
Podle mě jste hodně dobrý. Doufám, že to dotáhnete někam daleko.
Děkuji.
Řeknu vám, co se děje,
ale až skončím, mám na vás jednu prosbu.
Dobře. Udělám, co budu moct.
Ten pán, co volal,
věřím jeho příběhu,
protože můj příběh to doplňuje.
Začal ještě před jeho příběhy.
Přišli sem už dřív.
A když se to teď děje častěji,
máme lepší představu o tom, co tam venku může být.
Ale měli to tu rádi už v době, kdy jsem byla holka.
Vždycky to tak bylo.
Kdo?
Lidé na obloze.
Takže vy tomu vážně věříte?
Já tomu nemusím věřit. Tak to prostě je.
-A můžete mi říct proč? -Ano, můžu.
Slyšeli jste někdy o přepadení v Boles Acres?
Ne.
Když jsem byla ještě malá,
dokončili železniční spojení mezi Alamogordem a El Pasem.
A jednoho dne za městem zastavil osobní vlak.
Když tam dorazila policie, byl úplně prázdný.
Všichni mysleli, že je unesli Apačové, tak tomu říkali přepadení v Boles Acres.
Ale o pár dní později
do města přišla potlučená mladá žena, co z toho vlaku vyskočila.
Někde se tam venku schovávala.
Byla dehydrovaná a nemluvila.
Vzala ji k sobě rodina mé kamarádky Charlotte.
Nakrmili ji, uložili do postele, do Charlottiny postele,
a poslali telegram někomu v El Pasu, aby si pro ni přijeli
a vyjasnili jim pár věcí.
Charlottin táta byl metodistický kazatel
Batsell Breff. Založil místní církev.
Mí rodiče zemřeli, když jsem byla malá, takže jsem hodně týdnů v roce
žila v rodině u Charlotte,
když mí bratři a sestry pracovali, nebo měli problém nás uživit.
Ale oné noci
začala ta žena z vlaku něco mumlat ze spaní,
v Charlottině pokoji.
Nebylo to anglicky, španělsky ani indiánsky.
Tak jsme pootevřeli dveře a poslouchali.
Nikdy jsme nic takového neslyšeli, ale pamatuju si to.
Do rána pak zmizela,
vylezla ven oknem a ukradla koně, je to k nevíře.
Takže jestli někdy uslyšíte o staré koňské čarodějnici,
tak ta historka vznikla kvůli tomuhle.
Vychovávala mě starší sestra.
Ale většinou jsem žila sama.
Šila jsem šaty a ubrusy a tak různě.
Byla jsem ještě mladá, když jsem potkala Clauda Maynarda.
Patřil k partě, co pokládala telefonní linky.
Zamilovali jsme se do sebe
a syna jsme počali nesezdaní.
Věřte nebo ne, ale já ani nevěděla, že se takhle dělají děti.
Říkal, že se vrátí, až dokončí práci ve White Sands, a já mu věřila.
Ale nevrátil se.
Když se syn narodil, pojmenovala jsem ho Hollis.
Pár lidí mi pomohlo, ale většinou jsem na něj byla sama.
Tahle čtvrť a tohle město vypadaly jinak než dnes.
Kolem budov na Ayres bylo pár domů.
Byla jsem svobodná matka, ale dělala jsem, co se dalo.
Později jsem se dozvěděla, že Claude zemřel při věšení světel
v texaské jeskyni pro nějakou turistickou výpravu.
To mi pochopitelně zlomilo srdce.
Ale abych se vrátila k tomu, když byl Hollis ještě malý.
Jednou v noci, když jsem ho nakojila, mi usnul v náručí
a začal dělat zvuky, co děti dělají.
A pak začaly být zřetelnější.
Hlasitější.
A pak řekl svá první slova.
Ta samá slova, co jsem slyšela od té zmatené ženy u Charlottte,
začala vycházet z úst mého spícího desetiměsíčního syna.
Snažila jsem se to někomu říct. Jela jsem k doktorovi do jiného města.
Podle něj to byly dětské zvuky a neměla jsem to nikomu říkat.
Hollis se vždycky choval jinak.
Upínal se na předměty.
Neslyšel vás.
A když spal, tak jsem někdy slyšela,
jak říká ta slova.
Zapsala jsem si je.
Slovo od slova.
Ptala jsem se ho na ně, ale nic nevěděl.
Nic nevěděl.
A jednou v noci, když mu byly asi čtyři,
bylo venku hodně větrno.
A byl slyšet zvuk, co připomínal velký větrný mlýn.
A Hollis upřeně zíral na okno.
Na nic nereagoval.
Tak jsem mu přečetla to jeho mumlání.
A on zavřel oči, podíval se ke stropu
a ani se nehnul.
Pak hýbal rty stejně jako já.
Když jsem o chvíli později skončila,
otevřel oči a šel si zase hrát.
O pár dní později jsem to zkusila zas, ale nic se nestalo.
Tak mě napadlo, že v ty noci musí být venku něco,
co k němu promlouvá, ale nikdo jiný to neslyší.
Rádio bylo tenkrát nové, tak jsem myslela, že je to ono.
Nebo něco okultního.
A když mu pak bylo devět,
měla jsem pocit, že tam venku zase něco je.
Tenkrát uprostřed noci
vyšel ven předními dveřmi a zmizel.
Jak to?
Unesli ho ze Země.
Jiné domy tu nebyly. Bylo hodně sucho.
Sledovala jsem jeho stopy od hlavních dveří
asi 50 metrů,
kde najednou končily.
A on tam nebyl.
Vzali mi syna
a nikdo mi to nikdy neuvěřil.
-Vyšetřovali to? -Jistě.
Ale celé to skončilo tím, že vyšetřovali mě.
Lidi byli přesvědčení, že mi syn zničil život,
takže jsem ho zabila.
Poznala jste ten zvuk, co jsme dnes hráli v rádiu?
Ne.
Ale myslím, že vím, co se děje.
Můžete mi to říct?
Myslím, že dnes večer jsou tam nahoře.
Právě teď.
A myslím, že tomu nasvědčuje pár věcí.
Například?
Myslím, že se drží dál od velkých měst.
Čekají, až se lidi shromáždí na jednom místě, jako dnes,
a než se všichni vrátí ze zápasu, budou pryč.
Myslím, že chtějí, aby lidi byli sami.
Mluví s lidmi ve spánku pomocí nějakého pokročilého rádia.
Jasně, jako podle vás mluvili s vaším synem?
Já si to nevymyslela.
Myslím, že na nejnižší úrovni dávají lidem úkoly.
Hrají si s lidskou myslí.
Přimějí lidi něco udělat
a myslet určitým způsobem, abychom měli rozepře
a soustředili se na sebe.
Abychom neustále
uklízeli v domě, shazovali kila, hezky se kvůli ostatním oblékali.
Vlezou nám do hlavy a přimějí nás dělat věci, co nás ničí,
jako pití nebo přejídání.
Viděla jsem dobré lidi dělat zlé věci a chytré lidi zešílet.
Na nejvyšší úrovni dělají věci, co přimějí státy jít do války.
Věci, co nedávají smysl.
A myslím, že nikdo neví, že ho to postihlo.
Všichni si vymýšlíme různé důvody pro to, co děláme.
Ale s nimi tam nahoře nemáme svobodnou vůli.
Mohla jsem o tom přemýšlet celý život.
Léta jsem byla sama.
A tohle si myslím.
Mrzí mě, co všechno se vám v životě stalo
a přivedlo vás k těmhle myšlenkám.
Díky.
Jak jsem říkal, nechceme vás urazit,
-ale budeme muset jet. -Já vím.
Ale měla jsem na vás jednu prosbu.
Jistě.
Chci, abyste mě vzali s sebou.
-Vzít vás s sebou? -Ano. Teď hned.
Promiňte. Kam vás máme vzít?
Na tu loď.
Chci vidět svého syna.
Vím, že tu dnes v noci je.
Tam nahoře.
A chci, abyste mě vzali na tu loď.
Fay, jdeme.
Hned.
Počkejte.
Vezměte si tohle.
Jestli dnes večer ty lidi potkáte, řekněte tohle.
Musíme sehnat foťák. Táta Gretchen jeden má.
Nemyslím, že by nahoře něco bylo, ne tak, jak říká ona.
-Everette. -Co?
Já zapomněla na Ethel a Maddy.
Počkat. Cože, Fay?
Ethel?
Maddy. Pojď sem. To nic, ségra je u tebe.
No tak, jdeme.
Bude to dobré. Jdeme.
To nic. Půjdeme.
Gretchen? Potřebuju foťák tvýho táty.
-Všechno v pořádku? -Nevím.
Proč máš s sebou Maddy? Kdo je na ústředně?
-Nikdo. Odešla jsem. -Proč jsi tak zadýchaná?
Něco se děje. Potřebuju ten foťák.
Budu mít kvůli tobě problémy.
Nevíš, kde je Ethel? Měla hlídat Maddy...
-Nevím. -Volala jsem jí a spojení se přerušilo.
Fay! Sakra!
-Kdo je to? -To je Everett.
-Ten z rádia? -Jo. Neusmívej se tak.
-Co tady dělá? -Pomáhá mi.
-Neusmívej se. -Zatraceně, Fay!
Co tady děláš? Jsem v noční košili.
Nedívám se a je mi jedno, jak vypadáš v košili.
-Tak jo, jdeme. -Nemůžeš ji vzít s sebou.
Nemůžeš si vzít foťák. Zeptej se táty, je na zápase.
Na to není čas. Tohle je naléhavé.
A co? Co se děje?
Něco je na obloze. Zůstaň uvnitř.
To přece nevíme.
Tohle neříkej, lidi začnou panikařit.
Všichni jsou na zápase, takže nemá komu zavolat.
-Jdi najít ty lidi z Culp Canyonu. -Dobře.
-Proč jsi vzala sestru? -Ethel tam není.
-A kde teda je? -Nevím.
Bude ten foťák fungovat?
Zvládnu to s ním. Už jsem ho používala.
-Myslíš, že rádio pořád nefunguje? -Těžko říct.
-Ethel! -Maddy je s tebou?
-Ano! Kde jsi byla? -Přišel Gabe...
Ty jsi s Gabem? Co tě to napadlo?
Byli jsme u něj na střeše. Něco je na obloze. Viděla jsi to?
-Ne. Co jsi viděla? -Naskoč! Je to za městem!
-Dělej! -Fay, tak dělej!
Dělej, naskoč si!
-Zůstaň v domě! -Fay, dělej!
Ethel říkala, že přišel Gabe a prý něco viděli na obloze!
-Kdo co viděl? -Nastup.
Kdo co viděl?
Moje sestřenice. Hlídala malou. Vylezli na střechu.
-Viděli něco na obloze. -Jak to vypadalo?
Prý to bylo kulaté.
Bylo to schované za mraky.
Co jste se dozvěděli od té staré paní?
Prý jsou tam nahoře.
Lidé na obloze.
A mají pokročilé rádio a komunikaci.
A unášejí lidi.
Jako fakt? Tohle říkala?
Přesně.
Vlastně nám řekla tohle...
Vydržte.
...jsem ho nakojila, mi usnul v náručí...
...když jsem byla malá, takže jsem...
Jsem tady vzadu.
Zastav to!
Geralde?
Geralde!
Everette, chytni volant! Já držím Maddy!
Geralde, probuď se! Geralde!
-Geralde! -Geralde! Panebože!
Geralde!
Chci ven! Jasné?
-Zpomal! -Vydrž!
Ne, pusť mě ven, prosím!
-Moc mě to mrzí. -Pusť mě ven!
-Chci jít domů! -Jeďte, prosím!
-Nechte nás být! -Moc mě to mrzí.
Vrať se, vezmeme tě domů!
-Jsou tam chřestýši, zlato! -Jeďte, prosím.
Jsem tady, Fay. Jsem tady.
To nic.
Co je to?
Je to spálené.
Stromy jsou taky spálené.
Panebože.
To ne.
Jsou tady.
Vážně jsou tady.
Myslíš, že jsou v lese?
Nevím.
Everette, nechoď.
Everette.
Nechoď, prosím.
TELEVIZNÍ POŘAD SCANDELIONU
DIVADLO PARADOXŮ
Překlad titulků: Michaela Vokřálová
Kreativní dohled Lucie Musílková