Aerofilms a ASFK uvádí
PARAZIT
To je v háji.
A máme po wifině zadarmo.
-Hej, Kidžong! -Co je?
Ta ženská z hořejšího patra si nakonec zaheslovala síť.
Hm, heslo.
-Zkoušel jsi od jedničky do devítky? -Jo, ale nic. -Zkus to pozpátku.
To jsem udělal.
Do hajzlu, to nám jako nepůjde KakaoTalk ani žádný zprávy?
Jo.
Hej, Kim Kitchäku.
Nedělej sakra, že spíš. Co ty na to?
Telefony zablokovaný, wifi pryč.
Telefony zablokovaný, wifi pryč!
Co s tím chceš dělat?
-Kiu! -Co je, tati?
Na tu wifinu musíš zvednout telefon nahoru.
Zkus projít každej koutek, pěkně kousek po kousku.
Fuj,
zatracenej koník.
-Tady! Mám to! -Vážně? Chytáš signál?
Jo, taky ti jde?
Tahle, „coffeeland 2G“.
-To někde blízko otevřeli novou kavárnu? -Co je, proč mi to nejde?
Pojď ke mně nahoru.
Děti!
-Funguje? -Jo, funguje.
Tak zkontroluj KakaoTalk.
Slíbili mi z pizzerie Generace, že se ozvou.
Jo, moment.
Tady to je. Pizzerie Generace.
Ty jo! Koukněte na tohle.
Když to budem dělat rychle, stihneme všechno dneska.
-Dostanem to zaplaceno? -Koukám, že dělá vestoje.
To je nějaká přebornice, nebo co.
Co to zas je? Že by dezinsekce?
-To se ještě pořád provádí? -Asi jo. -Zavři okno.
Nech ho otevřený. Pěkně nám to tady zadarmo vykouří. Zbavíme se koníků.
To máš pravdu. Koníci se v poslední době nějak přemnožili.
Fuj! To je smrad!
-Říkala jsem ti, abys to okno zavřel. -Mám ho zavřít, tati?
Co přesně je jako problém?
Tak se podívejte třeba na tuhle.
Tady je to přeložený pěkně nakřivo, že? A tady, proč je to přeložený tady?
A proč to tady trčí ven? Není to vůbec přehnutý.
Jak jsem na to koukala, tak takhle vypadá čtvrtka krabic.
To znamená, že jedna ze čtyř je zmetek.
To jako vážně chcete říct, že nám strhnete deset procent z výplaty?
V porovnání s podílem zmetků je to jenom malá pokuta, ne snad?
Vždyť už takhle si nic nevyděláme. Nepřeháníte to?
Tak podívejte.
To není zas tak malej problém.
Víte, jakou škodu udělá každá taková zmršená krabice image naší značky?
Jaká jste to značka, když ani nemáte člověka na skládání krabic.
Co jste to řekla?
Paní šéfová.
-To je kvůli tomu klukovi, viďte? -O čem to mluvíš?
O tom vašem původním brigádníkovi. Vyfláknul se na to a zmizel, že?
A zrovna když vám přišla hromadná objednávka z kostela Boží lásky.
Jak to všechno tak podrobně víš? Kdo ti to řek?
Ten kluk je známej mojí ségry.
On byl vždycky trochu divnej. Tady v okolí má hrozně špatnou pověst.
Takže, paní šéfová.
Souhlasíme s desetiprocentní pokutou. Na oplátku…
Na oplátku?
Nechystáte se přijmout nového brigádníka?
Ségra, někoho potřebujeme!
Vykopněte současnýho brigádníka. Dejte mu za trest vyhazov.
Zítra přijdu na oficiální pohovor. V kolik by se to hodilo?
Počkat, počkat.
Nejdřív si to musím promyslet.
Tak nejdřív peníze za naše krabice.
Tak jsme se tu dneska takhle sešli,
abysme oslavili zprovoznění některých telefonů
a hojnost signálu wifiny.
Co tam zas ten dělá… Ještě se ani nesetmělo.
-Proč tam nedáš ceduli „Zákaz močení!“? -Já ti to říkala.
Kdepak. Když ti ožralové takovou ceduli uvidí, tak se jim bude chtít ještě víc.
Tak na něj aspoň zařvi!
Nekřič.
Prosím, nečůrejte tu. Zatraceně.
Co to, že by Minhjok?
-Poslyšte, pane, tady není záchod. -No jo, Minhjok.
Co je, vole!
Co, co na mě tak čumíš?
Pojď sem, ty vole!
Koukej se probrat!
Ten má ale kuráž.
To se pozná vysokoškolák. Ten má jinou páru.
To je jiný kafe než brácha.
Hele, ale on jde k nám domů? Vy jste spolu domluvený?
Ne.
-Dobrý večer! -Á, Minhjok!
-Ahoj, Minhjoku. -Jak se máte? -Ale dobře. -Co ty tady?
Posílal jsem ti textovku. Tys ji nečetl? Promiňte, že ruším u večeře.
-To nic, to není večeře. -Čau, Kidžong, jak se máš? -Fajn. Co ty?
Mohli jsme se vidět venku. Nemusels chodit až k nám.
To kvůli tomuhle. To je pro tebe. Ale je to pořádně těžký.
Vážně? Tak to polož semhle.
Co to je?
Když jsem řekl, že jdu ke Kiuovi, poslal dědeček tohle, že vám to mám určitě dát.
Ten kámen znázorňuje krajinu?
-Taky by to mohlo být něco abstraktního… -Vy tomu rozumíte.
Dědeček sbírá dekorativní kameny od té doby, co byl na vojenské škole.
A dneska jich máme plno v obýváku, v přízemí i na poschodí, v pracovně…
Tenhle kámen podle něj přináší do rodiny štěstí v podobě majetku a úspěchu.
Minhjoku!
To je opravdu takový symbolický.
To jo. Takovej dárek se nám zrovna moc hodí.
Že jo.
Vyřiď určitě dědečkovi naše díky.
Že radši nevzal něco k jídlu.
Ty hele, jak jsi to říkal? Dekorativní kámen? Ty taky sbíráš takový šutry?
Díky tomu šutru jsem viděl tvoje rodiče, což bylo fajn. Vypadají zdravě.
Což o to, zdraví jsou, ale práci nemají.
I Kidžong se jen tak povaluje doma? Nechodí na doučování?
Nechodí, protože si to nemůže dovolit.
Roztomilá, viď?
To je ona? Ta, co ji doučuješ?
Pak Tahje. Ve druháku na vyšší střední.
Vezmi místo mě její doučování. Angličtinu.
-Jak jsi na to přišel? -Jsou to soukromý lekce v bohatý rodině.
A ona je hodná. Dohlídni na ni, zatímco budu na výměnným pobytu v cizině.
Máš přece na univerzitě spoustu dobrých kamarádů z oboru.
Proč s tím jdeš za takovým lúzrem, jako jsem já?
Proč asi? Vadí mi, jen když si to představím.
Už jenom to, že by se kolem ní mlsně ochomýtali ti dravci od nás z techniky,
mně přijde nechutný.
Ty ji máš rád?
Myslím to vážně.
Až přespříští rok nastoupí na vysokou, tak s ní chci začít regulérně chodit.
Tak mi na ni dej pozor.
Když to budeš ty, tak budu vážně odjíždět v klidu.
Díky za důvěru,
ale ty po mně chceš, abych předstíral, že jsem vysokoškolák?
Heleď, Kiu, zkus o tom popřemýšlet.
Dvakrát před vojnou a dvakrát po návratu do civilu…
Zkoušky na vysokou jsi skládal celkem čtyřikrát.
Gramatika, slovíčka, kompozice, konverzace… Nějaká zatracená angličtina,
tu zvládneš učit desetkrát líp než ti věčně ožralí studenti.
-No možná snad… -Jasně.
Ale otázka je, jestli mě budou chtít vzít. Nejsem ani vysokoškolák…
Trochu to okecáš.
To bude v pohodě. Půjdeš na moje doporučení. Jo a ještě…
jak mám popsat její matku?
Maminka je trochu simple. Mladá a simple.
Simple?
Co tím myslíš?
Vlastně nevím.
Je fajn. Líbilo se mi u nich.
Takže platí?
Tak jo.
Ty, poslyš, tvoje ségra Kidžong je prý hrozně šikovná.
Umí prý dělat s fotoshopem…
Nechápu, proč ses se svýma schopnostma nedostala na výtvarnou akademii.
Chceš ránu?
Tady je zákaz kouření.
Hele, podej mi tamto.
A nakonec, hm, krásné červené…
No teda… Nemaj na Soulské univerzitě nějakej obor padělání dokumentů?
Kidžong by se tam dostala z prvního místa.
Že jo? Ta je úžasná…
Hele, náš kluk jde na pohovor. Tak mu aspoň popřej na cestu.
Synu.
Jsem na tebe pyšnej.
Tati.
Nemyslím si, že je to nějaký padělání nebo zločin.
Já se totiž na tuhle školu příští rok určitě dostanu.
Tak ty máš takový plány.
Beru to tak, že jsem si ten dokument jen vytiskl o trochu dřív.
Kdo je tam?
To je maminka od Tahje? Dobrý den! Jsem tu na doporučení od Minhjoka…
Pojďte dál.
Ano.
Dobrý den!
Dobrý den, paní.
Já tu jenom pracuju. Pojďte tudy.
-Zahrada je moc hezká. -Uvnitř je to taky hezký.
Znáte pana architekta Namgung Hjondžu? Je slavnej.
Bydlíval tady, v tomhle domě.
Sám si ho navrhl.
Teď, jak vidíte,
tu bydlí děti.
Pojďte za mnou.
Tady se posaďte, dojdu pro paní.
Ano.
Madam.
Madam?
Je tady. Ten student na doučování.
Papíry mě nezajímají.
Jste tu na doporučení pana učitele Minhjoka.
Jak víte, pan učitel Minhjok je naprosto briliantní člověk.
Já i Tahje jsme s ním byly hrozně spokojené.
Bez ohledu na Tahjeiny známky. Víte, co tím myslím, že?
Ano.
Vážně byl báječný, a abych byla upřímná, já i Tahje
jsme to s ním chtěly dotáhnout až k přijímačkám na vysokou.
Ale on z ničeho nic jede studovat do ciziny.
Každopádně, omlouvám se,
ale jestli mám být upřímná,
tak z mého pohledu, pokud nebudete na určité úrovni jako pan učitel Minhjok…
Vlastně to ani není důležité.
Co jsem vlastně chtěla říct,
jestli nevadí, když se na té dnešní první hodině budu dívat.
Ráda bych viděla ve full-timu, jak učíte.
Iž it oukej wid jú?
Jseš si jistá odpovědí na otázku 24?
Tahje, právě jsi nějakou dobu řešila další otázky a teď ses vrátila na 24.
Je to tak?
Ano.
Kdyby to byly opravdový přijímačky a tohle první otázka,
tak by ses do toho začátku zamotala.
Podívej, jakej máš splašenej tep.
Srdce nedokáže lhát.
Co jsou zkoušky? Prodírání se kupředu.
Jakmile ztratíš ten tah, jseš v háji.
Správná odpověď na 24? To mě nezajímá.
Jak si, Tahje, poradíš s celou zkouškou, jak ji uchopíš,
to je to jediný, o co mi jde.
Reálnej boj je věc nasazení.
Nasazení.
Rozumíš?
Platit vám budu každý měsíc touhle dobou.
Lekce třikrát týdně, po dvou hodinách.
Chtěla jsem vám dát stejně jako panu učiteli Minhjokovi,
ale zohlednila jsem inflaci a přidala jsem vám.
Je načase se oficiálně představit. To je Tahjein učitel angličtiny.
Budeme mu říkat Kevin.
Ano, pane Kevine.
Kdybyste dostal během lekcí na něco chuť, tak stačí říct.
Cokoliv budete potřebovat, obraťte se na ni. Vyzná se tu v domě líp než já…
Tasongu, co to zas… nech toho!
-Promiňte, lekl jste se, viďte? -To nic. Je roztomilý. Tasong?
Ano, náš nejmladší.
Tasongu, pojď pozdravit. Pan učitel Kevin!
To je indiánský šíp. Objednala jsem to přímo z amerického e-shopu.
Od loňska je do indiánů úplný blázen.
Jo, do indiánů.
Zdá se, že má tu posedlost tak trochu v povaze.
Vždycky byl svérázný a roztěkaný a nedokázal chvilku posedět.
Tak jsem ho loni přihlásila do vlčat ke skautům.
Aby se naučil uměřenosti a soustředění a tak… Ale podívejte.
Je to s ním ještě horší.
Vedoucí jejich oddílu vlčat je blázen do indiánů, tak to má možná od něj.
Je pravda, že původní inspirací pro ducha skautingu jsou američtí indiáni.
-To je přece dobré. -Taky jste byl ve vlčatech u skautů?
Ano, povahou jsem úplný skaut.
Náš Tasong má vlohy pro umění. Podívejte se na tohle.
Opravdu velmi symbolické. A skutečně silné.
Viďte? Silné…
Tak vy to taky cítíte.
To je šimpanz, že?
Autoportrét.
No jistě!
Pohledem dospělého se nedá rozumět…
Tasongově geniální vnímavosti.
Každopádně jsme mu proto platili učitele výtvarné výchovy,
ale žádný z nich nevydržel ani měsíc.
Náš Tasong je hrozně těžce zvladatelný.
-Počkejte, madam. -Ano?
Náhodou jsem si zrovna na někoho vzpomněl.
Jak se to jmenovala…
Jessica! Jasně, Jessica, Jessica.
Mladší spolužačka mojí sestřenice, Jessica se jmenuje…
Jak se jen jmenovala korejsky…
Mám známou, která se…
po studiu aplikovaného umění na Státní univerzitě v Illinois vrátila do Koreje.
Illinois. A co dál?
Ta Jessica je proslavená tím, že má velice neobvyklé hodiny,
při kterých zvládne každé dítě.
V oboru je svým způsobem novátorská.
Její hodiny jsou unikátní a dokáže děti dostat na výběrové umělecké školy.
To mě hrozně zajímá.
Co to je za člověka?
Chtěla byste se s ní setkat?
Ale co vím, tak je dost vytížená.
Moment.
Jessica, jedináček, Illinois, Chicago.
Spolužačka Kim Činmo, to je tvoje sestřenice.
Jednou tady na ubruse udělal Tasong z jídla a z příloh
pěknou mozaiku.
I v tom ale byly pravidelné vzory.
Chilli paprika is red, rýže… no, každopádně,
nepochybně má basquiatovské cítění, a to už v devíti letech!
Už se na něj těším.
Já myslím, že to, co tu říkáte, už Jessica určitě musela cítit,
takže vás dvě nechám, abyste si v klidu popovídaly, a půjdu učit Tahje.
-Takže, Jessico, uvidíme se příště. -Ano, děkuju za zprostředkování.
Jak tamhle můžete vidět,
Tasongův excentrický génius…
Tahje.
Máme začínat textem třicet osmičky, viď?
Pane učiteli.
To víte?
Že to Tasong všechno hraje.
Co? Jak to myslíš?
Je to divadlo.
Jak předstírá, že je génius, ten jeho čtvrtý rozměr. Hraje si na umělce.
Tasong?
Takové ty věci,
jak jde po ulici, najednou se zastaví, hledí na oblohu a předstírá inspiraci.
Takový to, že člověk jde, a pak deset minut kouká na oblohu, mraky a tak.
Víte, co myslím!
Naskakují mi z toho pupínky.
Předstírá, že není schopný žít normálně.
Je mi z toho na blití.
Podívejme na Tasonga.
Co to má ale společnýho s tvým učením?
No, já jen, jak to je.
Takže v tomto smyslu,
jak jsi popisovala tu věc s Tasongem, to bylo zajímavý.
Tak si to vezměme jako téma na anglickou kompozici.
Jenom musíš minimálně dvakrát použít slovo „pretend“.
Pane učiteli, můžu se vás na něco zeptat?
Jo.
Ta nová učitelka Jessica
je opravdu spolužačka
vaší sestřenice?
Co tím myslíš?
Je to vaše holka, viďte?
Ani nápad…
Dneska jsem ji viděl poprvý.
Pančitelka Jessica je moc hezká, že jo?
Nelíbí se vám?
Tys ji viděla?
No jasně, hezká, dá se říct, že je to kočka.
Jo.
Já si to myslela.
Takže se vám líbí.
Tahje,
kdybysme pančitelku Jessicu
přirovnali k růži,
tak ty, Tahje…
-Pojďme se učit. -Jo.
Možná mám zbytečné obavy, nevydrží sedět na jednom spotu, prosím o pochopení.
Ano, jistě.
Tasongu. Jejda…
Tasongu, vstávej. No tak.
-Takhle v zadku… -Nechte nás, prosím, o samotě. -Cože?
Nikdy neučím, když jsou rodiče v místnosti.
-Dneska je ale první hodina a on je… -Počkejte v přízemí.
-Pak Tasongu! -Tasongu.
Madam.
Nedáte si švestkovou šťávu?
Pěkně s medem, uklidní vás to.
Jo, to bude skvělé.
-Poslyšte. -Prosím?
Mám nápad. Připravte dvě sklenice a odneste je do Tasongova pokoje.
Vy nejste rodič, takže dovnitř můžete.
To je fakt.
Já zjistím, co se tam děje, a řeknu vám to.
Že mě to nenapadlo dřív.
Co to?
Už jsou venku?
Jo.
Vypadá to, že už jste skončili.
Paní,
pojďte se ke mně na chvilku posadit.
Tasongu, ty běž nahoru.
Pohni!
-Tohle před chvílí nakreslil Tasong. -Aha.
-Ráda bych mluvila pouze s matkou. -To je naše…
Ne, nechte nás o samotě.
Říkala jsem vám na začátku,
že studuju mimo jiné psychologii umění a arteterapii?
Ano.
Tasongovi se něco přihodilo? V první třídě?
Mám-li být upřímná,
tak před rozhodnutím, jestli se budu moct Tasongovi věnovat nebo ne,
o tom potřebuji něco vědět.
Když ale mluvit o tom takhle najednou… Co s tím?
To nevadí.
Obvykle se téhle spodní části pravé strany obrazu říká „zóna schizofrenie“,
ve které se údajně dobře projevují psychotické symptomy.
-A, frenie… -Podívejte se sem.
-Tady nakreslil tento neobvyklý tvar. -Ano.
Tamhle je to samé. To je taky ono, že?
Ano, máte pravdu.
Podobný tvar v téže zóně. Teď už to vidíte?
Ano.
Dívala jsem se na ten Tasongův obrázek každý den při jídle!
Ale neměla jsem ani tušení…
Uklidněte se. Zachovejme chladnou hlavu.
To všechno je blackbox, který má Tasong ve své mysli.
Pokusíte se tu černou skříňku otevřít spolu se mnou?
Chci ji otevřít, paní učitelko.
V takovém případě budou nutné čtyři sezení týdně po dvou hodinách.
Shodneme se, že to není obyčejné doučování, ale způsob arteterapie?
Samozřejmě.
Kvůli tomu bude má taxa dost vysoká,
-je to pro vás v pořádku? -Budu vám moc vděčná.
To bude asi manžel.
Miláčku, to je Tasongova nová učitelka umění.
Jmenuje se Jessica a je z Illinois.
Jessica! This is Tongik!
-Dobrý den. -Dobrý.
Díky za Tasonga.
-Už jste skončili? -Ano, před chvílí.
-Pane řidiči. -Ano? -Máte čas? -Ano, mám.
Tak ji odvezte, ano?
No jasně, takhle pozdě v noci není moc dobré tu chodit o samotě, viďte?
Tak, tak.
Slečno Jessico. Když už vás vezu,
můžu vás vzít až k vám domů?
-Kde bydlíte? -To není třeba.
Zavezte mě jen ke stanici Hjehwa.
-Děkuju. -Mně nevadí, kdyby to bylo daleko.
-Stejně už mám po šichtě… -Vystoupím si na Hjehwa.
Vypadá to, že bude pršet.
Jeďte radši mercedesem.
Mám na stanici Hjehwa u východu tři domluvenou schůzku s přítelem.
Tati, když jsi dřív dělal šoféra, jezdil jsi často mercedesem?
Spíš než při šoférování jsem s mercedesy jezdil,
když jsem dělal v Täčchidongu parkovače aut.
Tak ty jsi dělal parkovače aut?
Když nám zkrachovala drůbeží restaurace a než jsme otevřeli krám s piškoty.
Nějakých 6 měsíců?
Ne, parkovače jsem dělal až po tom, co zkrachovaly piškoty.
Takže přecházíme rovnou do další fáze?
Už jsem to pěkně narafičila v jejich meďourovi.
Tak to můžeme hned začít. Ty jo, tady je to symbolický.
Koukej, tati, jsme v jídelně pro řidiče. To je náhoda.
No jo, jídelna pro řidiče.
Pořádně se najezte!
Co to je za řeči? Dyť to platí oni, ne ty!
Tak, synku, ještě si přidej, ještě!
-Jen si dej. -Co jsi to s tou ženskou včera provedla?
-Co? -Děsně vyšilovala.
-Pořád mluvila, jak je šokovaná a dojatá. -Vím já, ty vole?
Vygooglila jsem si nějakou „arteterapii“ a s tím jsem zaimprovizovala.
A ona ti najednou začala bulit.
Bába bláznivá. Byla jsem z toho celá paf.
Ty už jsi doma?
Už jsi jedl?
-Stalo se něco? -Hospodyně je pryč?
Jo, venčí psy.
Zlato.
Tohle bylo pod sedadlem v autě.
Řidič Jun je teda pěknej prevít.
Co to má být?
Promiň, miláčku. Netušila jsem, že by mohl být takovej.
Copak mu neplatíš dobře?
To šetří tak, že neutrácí za motel?
Nejspíš je to úchyl. Má to radši v autě než v motelu.
Fuj, to je hnus. Jak může v šéfově autě?
Sexuální život mladýho chlapa je jeho věc, to beru,
ale proč zrovna v mým autě?
A když už musí v autě, tak si to má odbýt vepředu. Proč takhle překračuje meze?
No právě.
To se mu uleví, až když nastříká semeno na mou sedačku?
To je hrozný.
A víš, co je na tom divný?
Co?
Obyčejně když to někdo dělá v autě,
tak po sobě může zanechat vlasy, ztratit náušnici, nebo tak.
To je pravda.
Jak tam ale někdo může zapomenout vlastní spodní prádlo?
To jo. Kdyby to bylo něco jinýho…
Což ve mně vyvolává podezření ohledně stavu té ženské.
Víš, co myslím?
-Oh, my… pervitin, kokain a tak! -Ticho, děti.
Co budeme dělat? Když někdo u tebe v autě najde bílej prášek, bude to malér.
Klid, zlato, relax…
Relax.
Zatím je to jen dohad. Racionální podezření.
-Ale není potřeba volat policii, ne? -No jasně!
Na druhou stranu by bylo legrační,
kdybych si toho mizeru postavil před sebe a ptal se ho, proč šuká v mým autě.
Přesně tak.
Takže…
Mohla by sis vymyslet nějakou decentní výmluvu a v tichosti mu dát padáka?
Jo, rozumím.
A spodní prádlo a sex v autě vůbec nezmiňuj.
-Nemusíme se snižovat na takovou úroveň. -Určitě ne!
Co když si bude Jun stěžovat na internetu na nespravedlivou výpověď?
Tak mu dej větší odstupné.
Už jste skončili? Jak to šlo Tasongovi?
Jo, dobře.
-Takže lekce už skončila? -Jo, jo.
Jessico, jak jste tu byla minule, tak vás odvážel náš šofér Jun, viďte?
Jo.
Jak bych to řekla,
nestalo se něco?
Ne, byl moc milý. Prosila jsem ho, aby mě odvezl na Hjehwa,
ale trval na tom, že mě odveze až před náš dům.
Ten mizera, to vás vezl v noci až domů?
Takže ví, kde bydlíte?
Ne, vystoupila jsem na Hjehwa.
Výborně, dobře jste to udělala.
Jessica najs.
Ono se s ním něco stalo?
Ale nic, jen u nás skončil. Kvůli takovému trochu nehezkému incidentu.
Jakému incidentu?
To radši ani nechtějte vědět.
Ach tak. To bych nečekala. Byl hrozně milý a cool.
Jessico, vy jste ještě taková mladá a naivní.
O lidech se máte ještě hodně co učit.
Na druhou stranu, tak jsme byli rádi, že máme takového mladého šoféra.
Nebývají ale lepší spíš starší řidiči?
Asi ano. Jezdí klidněji, mají lepší způsoby.
Strýček z tátovy strany měl někoho takového.
Pan Kim byl příjemný
a hrozně sympatický.
Odmalička jsem mu říkala strýčku, strýčku.
-To se ještě někdo takový najde? -Ano, už jen povahu má hrozně mírnou.
No jo, ale strýc se nedávno kvůli práci přestěhoval do Chicaga,
tak nevím, jestli pan Kim není náhodou volný.
To mě zajímá. Mohla bych ho vidět? Co myslíte?
Vážně?
Já už nevěřím nikomu, koho mi nedoporučí dobrý známý.
Jestli ho znáte nepřetržitě odmalička, tak mě to hrozně uklidňuje.
Opravdu se s ním chcete setkat?
Aim dedly sirious.
Řetěz doporučení od důvěryhodných lidí… To se zdá být nejlepší.
Jak bych to řekla…
Pás důvěry?
-To je něco jinýho. -Tady. To je ono. -A tady,
-to vypadá, že se ovládá přes dotykovku. -To nebude přes dotykovku,
-má se s tím otočit. -Ty jo, to je něco.
Pane? Trochu se vám ten rozhovor protáhl?
Dobrý, dobrý auto.
A tady je! Pojď sem.
Má zrovna poradu.
Tady se posaďte a počkejte.
Dobrý den,
těší mě…
Je to kompatibilní s telefonem.
S telefonem se to použít nedá.
Potřebuje to větší výpočetní sílu, než má mobil.
Není to žádná testovací jízda, tak můžete být úplně v klidu, v klidu.
Jen už jsem měl za celý den práce plné zuby, tak jsem si odskočil.
Tomu rozumím. Pořád na vás někdo mluví a mluví. Aspoň v autě můžete mít klid.
Díky. Zdá se, že cesty znáte dobře.
Znám každou uličku pod osmatřicátou rovnoběžkou.
Za těch třicet let za volantem jsem se to naučil tak nějak automaticky.
Vážím si lidí, co se dlouho věnují jedné věci.
Víte, ono ve skutečnosti se to dá brát jako jednoduchá práce. Ale každý den ráno
vyrážet na cestu
s hlavou rodiny, ředitelem firmy nebo jen osamělým mužem…
není to svým způsobem „doprovázení“? Takhle jsem k tomu vždycky přistupoval.
Ten čas hrozně letí.
Opravdu skvěle zatáčíte.
Vypadá to jednoduše,
ale je to úplný základ…
Tváří se jako mílius,
ale uvnitř je jako had.
Chvílemi se chová, jako by byla paní domácí.
Přesně.
Ze všech lidí v domě je tam nejdýl žijícím člověkem taky ona.
Dřív dělala hospodyni tomu architektovi, Namgung Hjondža se jmenoval,
a pak pokračovala jako hospodyně v Tahje rodině.
Když se Namgung Hjondža stěhoval, doporučil ji rodině ředitele Paka
se slovy „o dům se stará opravdu skvěle“.
Takže se změnil majitel a hospodyně zůstala stejná.
Drží si dobrou práci a nechce ji pustit.
Jestli chceme dostat pryč takovou ženskou, musíme to nějak připravit.
Jasně, potřebujeme plán.
Dala bych si broskev. Broskve mám nejradši.
Proč si o ni neřekneš?
Doma žádný broskve nejsou. Zakázaný ovoce.
Podle toho, co říkala Tahje,
má hospodyně děsně silnou alergii na broskve.
Víš přece, jak má broskev chlupatou slupku,
tak když se k těm chloupkům jenom přiblíží, celá zrudne,
začne mít potíže s dýcháním, chytne ji astma a je v háji.
Kdepak, to ne. Žádné broskve tam nejsou, tak nevím.
No právě!
Obyčejně, když se objeví takové příznaky,
tak si stačí doběhnout do pokoje a vzít si prášek,
ale tohle bylo tak rychlý, že jsem v tom spěchu nemohla léky najít.
Madam, ta paní za mnou, není to náhodou…?
Jeje, to je naše hospodyně!
Tak je to pravda. No ale co teď? Nebyl jsem si jistý, jestli je to ona.
Zahlédl jsem ji jenom párkrát v obývacím pokoji, to je všechno.
To je v nemocnici?
Před pár dny jsem byl na pravidelné prohlídce v nemocnici.
Tam jsem si udělal selfíčko pro manželku a ona byla vidět za mnou.
To zrovna někomu telefonuje?
No víte, neposlouchal jsem to schválně,
ale bylo jasně slyšet, co do telefonu říká. Slyšel jsem to nechtě…!
Stop! Tati, teď ti ty emoce vystoupaly až moc nahoru.
Zkus trochu ubrat, někam sem.
Takže jsem to slyšel nechtěně.
Udržuj výraz!
Jak už jsem říkal, tak jsem úplně nechtě,
ona totiž paní hospodyně mluvila hrozně nahlas…
To nic, to nevadí, tak ven s tím, ano?
Prý jí zjistili aktivní tuberkulózu a někomu to oznamovala telefonem.
Měl jsem takový dojem, jako by nevěděla, co má dělat.
Tuberkulózu? No to snad ne…
Ne, vážně někomu telefonovala, že jí našli aktivní tuberkulózu…
Copak dneska má ještě někdo tuberkulózu?
Táta:…
Dřív si lidi přece kupovali vánoční samolepky na boj s tuberou,
zdá se to být minulost, ale zkuste si to vyhledat na internetu.
Korea má dneska nejvyšší výskyt tuberkulózy ze všech států OECD!
A ona předstírá, že nic, a pokračuje v práci,
v domě, kde jsou děti.
Jen si to vemte, v domě je malé dítě Tasong
a nemocný tuberkulózou v kuchyni umývá nádobí, připravuje jídlo a prská kolem…
Dost! Nechte toho!
Příjezd za 3 minuty.
Kdyby se ti náhodou podařilo použít tohle, byla by to pecka.
Madam.
Sauna ve 2. poschodí.
Ať vás nevidí.
-Posaďte se. -Ano.
Pane Kime. Neříkejte prosím nic z toho mému manželovi, jasné?
Rozumím.
Jestli se dozví, že jsem nechávala v domě nemocného s tuberkulózou,
tak mě oběsí, a k tomu roztrhá na kusy.
Nemusíte se bát, madam.
A když dovolíte, tak bych jen dodal,
že já proti ní osobně vůbec nic nemám.
Já jen… cítil jsem povinnost v zájmu veřejného zdraví,
z hlediska zdraví a hygieny jsem vám to musel říct.
Abyste si to špatně nevykládala, že snad donáším nebo co.
To nemusíte mít obavy. O tuberkulóze se jí ani nezmíním.
Vymyslím si něco jiného, abych ji mohla poslat pryč. Jednoduše a v tichosti.
Je to osvědčená metoda.
Dobrá tedy.
Umyl jste si ruce?
Pane Kime, nevíte náhodou, kde dělají dobrá dušená žebírka?
Někde poblíž.
Ano, ano.
-Takže dnes budete večeřet venku? -Jo.
Zrovna dnes mám takovou chuť na dušená žebírka.
Naše bývalá hospodyně je dělávala vynikající.
Myslíte tu, která odešla před pár dny?
Manželka mi ani neřekla, proč u nás tak najednou skončila.
Pravda, ženských do domácnosti jsou mraky, tak není problém sehnat jinou,
ale stejně je to škoda. Byla to vážně hodně dobrá hospodyně, ta paní…
O domácnost se starala do nejmenšího detailu a ve všem dodržovala meze.
Ze všeho nejvíc nesnáším lidi, co meze překračují.
Možná měla jednu slabinu.
Moc jedla.
Vždycky snědla nejmíň dvě porce.
Ale zase za to udělala spoustu práce…
To bude muset paní rychle najít někoho nového, na ty domácí práce.
Jsme v pěkným průšvihu.
Uvidíte, že do týdne bude bez hospodyně z domu úplný smetiště.
Oblečení mi bude páchnout. Fuj.
Manželka je na domácí práce levá.
Neumí uklidit a jídlo je fakt hrozný.
I tak ji ale milujete, ne?
No jasně že ji miluju.
Musíme tomu říkat láska.
A co třeba tohle?
The Care? Co to je?
To je firma, o které jsem se i já dozvěděl nedávno. Jak bych to popsal?
Je to hlavně poskytování služeb členům. Rodinám VIP zákazníků, jako jste vy,
poskytuje pomocnice v domácnosti, ošetřovatelky, šoféry jako já a tak.
Je to specializovaná firma,
která pečlivě vybírá a dodává jenom ty nejosvědčenější veterány.
Už jenom podle vizitky je to prvotřídní podnik.
Perfektní design.
A jak vy jste se o ní dozvěděl?
Nedávno mě kontaktovali, už jsem vlastně taky ostřílenej šofér.
Dá se říct, že mě chtěli ulovit.
Ale v době, kdy se ozvali, jsem už měl domluvenou schůzku s vámi, takže…
Tak takhle to je.
To je od vás hezké, že jste odmítl slavnou firmu a vybral si mě.
Budu si to pamatovat.
Ej! Ty zmrde!
Každopádně můžu dát tu vizitku manželce, že?
Ano, proto jsem vám ji dal. A nemusíte se o mně vůbec zmiňovat.
Když jí řeknete, že jste tu firmu našel vy sám…
Proč ne, díky vám ze sebe budu moct dělat dobrého manžela.
Konzultant.
Na zadní straně je číslo na konzultanta. Stačí, když zavolá na to číslo.
Koukejte před sebe!
Dobrý den, tady je Jo Mjongson, senior advisor firmy The Care.
Dobrý den, to je ústředí firmy The Care?
Ano.
Z té by byla prvotřídní podvodnice.
Má skvělý tón hlasu, viď? To má po mně.
Prý je to výhradně členský systém.
Aha, takže vy nejste stávající člen, je to tak?
Ano. Co mám tedy dělat?
Stačí si jen připravit pár dokumentů.
Můžete si to teď zapsat?
Kopie rodného listu,
občanského průkazu,
potvrzení o majetku na doložení příjmů, výpis z katastru nemovitostí a podobně.
Výpis z katastru? Ano.
Jé, broskve!
Dejte si taky, pane Kevine.
Děkujeme.
Poslyšte, příště to nechte položené přede dveřmi.
-Jen zaklepejte. -Ano.
-Během lekcí prosím nevstupovat. -Ano.
Tasongu!
Táta!
Kde jsi?
-Tati! -Ty kluku!
Vysílačky!
Ty holomku, máš radši tátu, nebo vysílačky?
Hele, Tasongu, jak můžeš takhle utíkat z vyučování?
Vždyť nemáš vůbec čas, tak kdys tohle všechno nakoupil?
To neřeš.
Co je?
Co to zas dělá?
Nech toho!
Stejně! Jsou cítit úplně stejně!
Co to plácáš? Mazej nahoru. Paní učitelka Jessica čeká.
Jessica je taky cítit podobně.
Takže budeme muset používat každej jiný mýdlo?
Tati, neměli bysme mít taky každej jinej prášek na praní? A aviváž.
To jako chceš říct, že mám každému prát prádlo zvlášť?
V tom to nebude.
To je ten zápach ze suterénu.
Musíme se přestěhovat, abysme se toho puchu zbavili.
Už to, že se musíme zaobírat takovým problémem, je vlastně štěstí, ne?
Samozřejmě.
Vezměte si, že na jedno místo ostrahy
se hlásí pět set lidí s diplomem z univerzity. A v takovéto době
jsme všichni z naší rodiny získali práci.
Máš pravdu, tati.
Zkuste si sečíst naše čtyři výplaty.
Peníze, který každej měsíc tečou z toho domu do našeho, dělají pořádnej balík.
Pojďme se při této příležitosti pomodlit za úžasnýho pana ředitele Paka.
A za Minhjoka. Ten kamarád našeho Kiua byl nakonec pěkný terno.
Díky němu jsme se všichni… Do prdele, zrovna když se chce člověk napít!
-Ten zmrd… já ho zabiju. -Kim Kiu se nám pěkně rozohnil!
Nepřežeň to, sakra.
Vem si radši tohle.
Do hajzlu!
Prober se, sakra!
Prober se!
To je úplná záplava!
Počasí v tuto chvíli jasné, přepínám. Sem tam se pohybují mraky,
-ale není to dešťová oblačnost, přepínám. -Slyším tě, přepínám.
Tady zrovna tvoje sestra Tahje špulí rty, že je má úplně jak kachní zobák.
Pak Tahje je totálně nasupená, přepínám.
Nemohla bych zůstat doma a učit se anglicky? A zavolat pana učitele Kevina.
Co je zase! Nevymýšlej si teď před odjezdem.
Konečně někam jedem, tak si to užijme.
Přesně tak, Tahje. Tohle není obyčejnej výlet do kempu.
Jak bys mohla jako starší sestra chybět na bráchových narozeninách?
-Dokonce i já jsem si našel čas. -Kdybys nejela, tak bys toho litovala.
-Víte, jak vypadá projektor? -To, jak to promítá?
Tak ještě přibalte outdoorový projektor.
A taky se podívejte po Tasongově kempingové pláštěnce.
Miluje, když prší.
Už si je pamatujete? Džuni, Berry, Fufu.
-Džuni a Berrymu dávejte tohle. -Ano. Natural balance original ultra.
Správně. A Fufu…
Kani kamaboko. Japonské krabí tyčinky.
A při venčení nechte Džunimu vodítko na dlouho. Potřebuje se pořádně proběhnout.
Džuni je štěněcí verze našeho Tasonga.
Synku!
Proč ležíš venku?
Není mu tam horko?
Ležím doma a koukám na oblohu.
To je úžasný.
-Mami, dáš si taky vodu? -Máš tam s bublinkama?
Kidžong, chceš vodu?
To je telepatie, thank you.
Takhle všechny druhy dohromady…
Tati! S dovolením ti speciálně přimíchám ještě jeden.
Má to svůj půvab.
Na zahradě prší, šplouch,
a my whisky, šplouch…
Poslyš, Kiu, co je to to žlutý, co nosíš s sebou?
Tohle? Tahjein deník.
Tu fakt děsně nesnáším. Proč čteš její deník?
Jen tak, z dobrýho úmyslu, abysme si líp rozuměli.
Ty vole, vy spolu chodíte?
Myslím to s ní vážně. Ona mě má taky ráda.
Nedávno…
ale ne.
Až nastoupí na vysokou, tak s ní chci začít oficiálně chodit. Opravdově.
Koukejme na kluka.
To by pak tenhle dům byl dům rodičů tvé manželky?
To bych pak jako umývala nádobí v rodině vlastní snachy?
A taky budeš prát spoďáry rodičům a snaše ponožky.
Mně se ta holka celkem líbí.
Je hodná,
hezká,
nevypadá moc divoce.
Když už jsme u toho snění,
tak jestli se s Tahje budeme brát,
můžeme si na obřad najmout herce, kteří budou hrát rodiče.
Koukněte na ni. Taky loni jako brigádnice lítala po svatbách a hrála hosty.
Od ženské, kterou jsem předtím v životě neviděla, jsem dokonce dostala kytici.
Když dostanete kytici, je to příplatek k denní sazbě.
Proto sis tak zlepšila herecký schopnosti.
Schopnosti jsou schopnosti, ale tahle rodina se dá oblafnout dost lehce, ne?
Zvlášť madam.
Přesně tak, přesně tak.
Je taková naivní a hodná.
Je hodná, i když je bohatá.
Ne „hodná, i když je bohatá“,
ale „hodná, protože je bohatá“. Víš, co myslím?
Upřímně,
kdybych já měla takovýhle prachy,
byla bych…
…ještě hodnější!
Hodnější!
V tom má vaše máma pravdu. Bohatí lidi bývají naivní. Žádná zatrpklost.
Děti z bohatejch rodin na sobě nemají žádný záhyby.
Všechno se to vyžehlí. Prachy jsou žehlička. Záhyby se pěkně narovnají.
Poslyš, Kiu.
Víš, jak byl ten řidič,
jmenoval se Jun, viď?
-Ten, co tu původně dělal šoféra. -Jo, řidič Jun.
Ten už asi bude dělat někde jinde?
Sehnal si práci, ne?
Jasně, určitě jo.
Je mladej, urostlej, fešnej.
Viď, že jo. Určitě už má lepšího šéfa.
Jděte už sakra do hajzlu!
Co jí zase je?
My jsme na tom nejhůř.
Musíme se starat jenom o sebe, ne?
Tati! Tati, tati…
Soustřeď se na nás!
Jo? Na nás…
Ne na šoféra Juna, ale na mě. Prosím!
To je teda načasování.
Kidžong promluví a hrom prásk!
Hej, Jessico, na zdraví.
Poslyš, když jsem byl před chvílí nahoře, jak ses koupala…
Koupala? A co?
Jak bych to… jako že to k tobě sedí.
Hodíš se do bohatýho domu. Na rozdíl od nás.
-Sklapni. -Myslím to vážně!
Opravdu, tati,
ležela ve vaně a koukala na televizi,
jako by tu bydlela odjakživa.
Tak mě napadá Kidžong, kdyby to v budoucnu měl bejt náš dům…
Kdybysme tu jako bydleli, kterej bys chtěla pokoj?
Zkrátka, kterej pokoj v mistrovským domě Namgung Hjondžeho by se ti líbil?
Nevím, ty vole.
Nejdřív mě tu nech bydlet. Pak o tom popřemejšlím.
Vždyť tu teď bydlíme, ne?
Chlastáme tu přímo v obýváku.
Přesně, to je přece bydlení. Je potřeba něco víc?
To je teď náš dům.
Krásně útulnej.
Útulnej? Cítíš se útulně?
Jasně, ale představ si, že z ničeho nic přijede pan Pak.
A co udělá tvůj táta? Vytratí se ššššš, jako šváb.
Děti, vybavujete si to u nás doma?
Když najednou v noci rozsvítíte zářivku, jak se švábi rozutečou schovat?
Víte, co myslím, že?
Do hajzlu, tohle nemusím poslouchat.
-Šváb? -Jo.
-Co se děje? -Co je?
Tati, nedělej to. To by byla konečná.
Co to jako je?
-Skočili jste na to, že jo? -Proboha, tati.
Kiu, i tebe jsem napálil, že? Vypadalo to opravdově, ne?
Kdyby bylo, tak už jseš mrtvej, ty vole.
Co to je? Pro psy? Do hajzlu.
Kdo to je? Tak pozdě.
Co to?
-Co ona tady chce? -To je bejvalá hospodyně, že jo?
Co tady může chtít?
Pořád, pořád zvoní.
Do hajzlu. Dělá tu akorát rozruch.
Kdo je tam?
Dobrý večer!
Já, já…
-madam není doma? -Co?
Dlouhou dobu jsem tu pracovala.
Nad monitorem visí fotka tří psů, viďte?
Džuni, Berry, Fufu.
Proč jste tady?
Takhle pozdě?
Vy jste hospodyně, co nastoupila po mně, že?
Každopádně,
hrozně se omlouvám, že ruším tak pozdě v noci,
já jen, že…
jsem si něco zapomněla
ve sklepě pod kuchyní.
Když jsem skončila, tak mě totiž vypakovali hrozně narychlo, ve spěchu.
Pustila byste mě dovnitř?
Co mám dělat?
S tím jsme nepočítali.
Promiňte.
-Tudy. -Ano, děkuji.
Pláštěnku si můžete dát…
To bude jen chvilička.
Koukám, máte navaříno. To bude něco to uklízet.
Co jste si to dole nechala?
Chcete jít se mnou?
Ani ne. Rychle si to vemte.
Pomozte mi to odtlačit.
Zatáhněte! Z druhé strany.
Co?
Táhněte!
Táhněte, táhněte!
Jste v pořádku?
Polekala jste se, viďte?
Děkuju!
Děkuju vám.
-Miláčku! -Co to je?
-Slyšíte? -Miláčku!
Miláčku!
Počkejte!
Miláčku! Už jsem tady!
Co to jako je?
Miláčku!
-Miláčku, nic mi není. -Jakýpak není!
-Vážně mi nic není. -Jen se na sebe podívej! -Mám jen hlad.
Pij, pij! Kolik dní už jsi bez jídla…
Musíš mít strašnej hlad.
To je v pořádku. Je to hodná ženská. Pustila mě dovnitř.
Byla tam železná plotýnka na grilování masa. Zaklínila se pod skříň.
Mně bylo hned divný, proč to zevnitř nešlo vůbec otevřít.
-Co to má znamenat? -Vím, že musíte být překvapená.
Na vašem místě bych byla taky.
Ale jako kolegyně, co, Čchungsuk…?
Odkud znáte moje jméno?
Víte, s malým Tasongem si ještě posíláme textovky.
Když jsem se od něj dozvěděla, že celá rodina jede kempovat,
tak jsem toho využila a takhle přišla. Chtěla jsem s vámi mluvit o samotě.
Nebojte se, Čchungsuk.
Odstřihla jsem drát u kamery před domem.
Nikdo neví, že jsem tady. Dobře jsem to zařídila, viďte?
Neoslovujte mě jménem, copak se známe?
Já se jmenuju Mungwang.
A tohleto je můj manžel. O Kunse. Pozdrav pěkně.
Moc dobrý. Jak to ale vypadáš?
To ti řeknu jindy. Tady, banán…
Takže jste dělala v kuchyni a každej den kradla jídlo, abyste nakrmila manžela.
Kdepak! Ani nápad. Všechno jídlo pro něj jsem kupovala z vlastní výplaty.
To není fér!
Jak dlouho už tady manžel žije?
Moment, už je to čtvrtý rok?
-Čtyři roky, tři měsíce a sedmnáct dní. -To je pravda, už je červen.
Před čtyřmi lety, když se pan Namgung Hjondža odsud odstěhoval do Paříže.
Tak mezitím, než se nastěhovali Pakovi.
Nenápadně jsem sem manžela přivedla.
Spousta domů boháčů má v podzemí takový ty tajný bunkry,
kam se dá schovat, kdyby sem vtrhli Severokorejci nebo věřitelé.
Ale pan Namgung se nejspíš styděl, že si tu něco takovýho udělal,
prostě o tom bunkru novým majitelům neřekl.
-Takže jsem o tom věděla jenom já. -Tak takhle to teda je.
Ale co teď? Když už to vím i já, tak musím zavolat policajty.
Ne, prosím vás, to ne!
-Lidi v nouzi by měli držet při sobě. -Já nejsem v nouzi.
Ale my…
my jo!
Nemáme kde bydlet, nemáme peníze, jenom dluhy!
Prosím!
Ani po těch čtyřech letech skrývání to věřitelé nevzdali.
Pořád jsou nám v patách. Pořád po něm jdou.
Půjčili jste si od lichvářů?
Je to moje vina.
Tchajwanské piškoty,
zkrachoval nám obchod s tchajwanskými piškoty Wangshui.
Propadl jsem se do dluhů.
Vezměte si tohle.
Co to je?
Není to moc, nestojí to ani za řeč…
ale budu vám platit každý měsíc.
Za to prosím jen jednou za dva dny dejte manželovi nějaké jídlo.
Ne, ne! Bude stačit jednou za týden!
Je tady i lednička, tak bude stačit jednou týdně.
Tak už toho mám dost! Volám policajty.
Prosím, prosím!
Kdo to je?
Moment… Jessica?
Řidič Kim? Co to má znamenat?
-Au, tati! Kotník! -Není ti nic? Promiň… -Tati, noha! Noha, noha.
Neříkej mi tati.
Já to tušila… Přišlo mi to divný, hned jak najednou dostal vyhazov řidič Jun.
-Pojďme si promluvit. -Co jste zač?
Nějaká podvodnická rodinka, nebo co? Neříkej mi jménem, ty zatracená čúzo.
To natočený video se chystám poslat madam, co vy na to?
A, tati, moje noha!
-Tady v podzemí není signál, ne? -Já tu mám signál dobrej. -Do hajzlu.
Poslyšte, paní, ve skutečnosti ta práce pro nás tady je moc…
Sklapni! Nechci to slyšet! To je konečná.
Ať půjdeme na policajty nebo do kriminálu, tady jsme skončili všichni.
Nezbláznila jste se?
Jestli pan Pak a madam uvidí to video, tak to pro ně bude hroznej šok!
To si snad ti hodní lidi nezaslouží.
-Proč jim to chcete udělat? -Nepřibližuj se!
Nebo zmáčknu „odeslat“.
Pojď za mnou.
Uklidněte se, paní.
Nemačkejte to!
Pojďme nahoru, zlato.
Musíš se po dlouhé době nadýchat čerstvého vzduchu.
Miláčku,
to tlačítko „odeslat“ je úplně jako nějakej knoflík od rakety.
Co tím myslíš?
Stačí jim pohrozit zmáčknutím, a jsou úplně vyřízený.
To je úplně severokorejská raketa. Severokorejskej raketovej knoflík!
Dnes, náš milovaný nejvyšší vůdce, vážený soudruh Kim Čong-un,
poté, co zhlédl video této bandy podvodníků,
neubránil se hněvu a rozhořčení
nad opovrženíhodnou záškodnickou provokací!
Chyběly mi tvoje vtipy, zlato.
Nato, v čase probíhající denuklearizace Korejského poloostrova,
ráčil náš skvělý vůdce vydat rozkaz, aby poslední zbývající jaderná hlavice
byla narvána do proradných chřtánů členů této zběsilé rodiny.
Špička v severokorejské parodii.
Miluju tě.
Jejich smrduté vnitřnosti poslouží jako definitivní úložiště jaderných zbraní,
zatímco vážený soudruh Kim Čong-un, usilující o denuklearizaci a světový mír…
Ruce nahoru, sráči!
Pořádně napnout!
Zasraná rodinka.
Manžel!
-Manžel. -Manželka.
-Syn. -Tady. -Dcera.
-Dcera. -Vy tupci.
Jediný, na co se tu vzmůžete, je ožrat se jako prasata?
V domě, který je prostoupený uměleckým duchem pana Namgung Hjondži?
Kreténi. Co vy víte o umění?
Co by tak mohli vědět.
Když jsme se za jasného dne jen my sami dva
koupali v záplavě slunečního světla,
v takových chvílích jsme mohli cítit dotek jeho uměleckého ducha.
Pusť! Dej to sem!
Paráda, rychle to vymaž! Rychle!
Opatrně, ať to omylem neodešleš!
Haló?
Poslouchejte, umíte udělat ččapchaguri, že?
Ččapcha-guri?
Říká se tomu ččapchaguri, je to nejoblíbenější Tasongovo jídlo.
Když teď dáte vařit vodu, tak to bude akorát.
V lednici je roštěná z korejské krávy.
A co kempink?
Úplná pohroma, katastrofa.
Řeka se vylila z břehů, tak si všichni ve spěchu balili stany. Hroznej zmatek.
Jenom Tasong brečel a vzpouzel se, že nechce domů.
Hned jak přijedeme, ať je nachystané ččapchaguri, jasné?
To už jste tak blízko?
-Tak 8 minut, podle navigace. -Příjezd za 8 minut…
Položte telefon a začněte hned vařit vodu!
Co je to ččapchaguri?
Kiu, rychle, rychle!
Pospěš!
Ččapchagetchi / Noguri.
Tati, já už ji neutáhnu.
Co to děláte?
Tati!
Běž nahoru! Rychle! Utíkej jim pomoct!
Vezmi tohle!
Tak už jste tady!
Tasongu, koukej! Pojď, dáme si ččapchaguri.
Tasongu!
Madam!
-Tak si ty ččapchaguri snězte sama… -Můžu?
Ne, počkejte. Můžu je dát přece manželovi.
Je v tom korejské hovězí.
Je to pořádně provařené, že? Medium well-done.
Miluju našeho pana ředitele, který vydělal peníze a vrací se domů.
Zpátky doma z firmy, náš pan ředitel Pak,
teprve teď má po práci.
Hrozně miluju našeho pana ředitele, který vydělal peníze a vrací se domů.
-Co to děláš? -Ticho!
Miláčku, dáš si ččapchaguri?
-Proč? Tasong je nebude? -Ne. -Jsem unavenej. Půjdu si lehnout.
Proč se tak trapně koukáš?
Pan ředitel mě i dneska nakrmil a ubytoval.
Respekt!
To děláš každej den?
Jasně, někdy posílám díky po jednotlivejch slovech.
-Ve tvým věku bys to ještě mohl znát. -Co?
Morseovku.
Co ten senzor zase blbne?
Tasong to bude znát, je to totiž skaut.
Připadá vám to divné, viďte? Proč pořád takový povyk kvůli jednomu dítěti.
-Není to žádný urozený princ. -No, nejmladší dítě. To je normální.
Pochopte to.
Tasong je… tak trochu nemocný.
Léčí se z traumatu a podstupuje arteterapii.
Stala se totiž taková věc.
Jaká?
Věříte taky v duchy, ne?
Když byl Tasong v první třídě, tak viděl ducha, tady v domě.
V první třídě slavil doma narozeniny. Pozdě v noci, když už všichni spali,
se Tasong proplížil do kuchyně a vytáhl si zbytek dortu z lednice.
Ta šlehačka na dortu byla totiž úžasná.
I v posteli na ni musel pořád myslet.
Tak vám tady tak seděl před lednicí a ládoval se dortem
a najednou začal ječet. Běžela jsem rychle dolů
a on byl úplně…
oči zvrácené nahoru,
záchvat, pěna u pusy.
-Viděla jste někdy dětský záchvat? -Ne, ne.
Když do 15 minut neposkytnete urgentní péči, tak je dítě vyřízené.
V co nejkratší době ho musíte dopravit do nemocnice na pohotovost. Patnáct minut.
Poslyšte,
to se tady dá žít? Na takovým místě.
Copak jsem jedinej člověk, kterej žije v podzemí?
-Což teprve když budete počítat suterény. -Co chcete dělat dál? Plán nemáte?
Mně je tu celkem dobře.
Občas mi přijde, jako bych se tu narodil.
Možná jsem se tu i ženil.
Na státní penzi nemám nárok.
Na stáří mně zbude jenom ten láskyplnej vztah.
Tak vás prosím, nechte mě tu dál žít.
No, každopádně…
Manžel byl tehdy na služební cestě a celé to bylo na mně.
Od té doby se snažíme Tasongovy narozeniny slavit mimo dům.
Loni u našich rodičů, letos v kempu.
Manžel ale říká, že to nic není, že si tím prý musí projít všechny děti.
A když prý člověk žije v domě, kde je duch, tak se mu prý daří v byznysu.
Je fakt, že byznysu se celkem daří, v posledních pár letech.
Žije, díkybohu.
Zatím tu chvilku vydržte.
Džuni? Co je?
Něco tam máš?
Co to tam je?
Zatraceně.
-Mami! -Co je? -Nepřijde ti, žes to přehnala? -Co?
Já mám taky ččapchaguri ráda. Proč ses mě jediné ani nezeptala?
Když to nechtěl Tasong, nabídla jsi to tátovi a nakonec jsi to snědla sama.
-Má hospodyně udělat ještě? -To je úplně jedno.
-Proč se hádáte kvůli instantním nudlím? -Proč ses nezeptala mě?
Už toho nech! Jdeme spát. A převleč se do pyžama.
Tudy!
-A co Kidžong? -Tam dole! Rychle, rychle!
Jedna, dva, tři! One, two, three!
Tasongu, co to děláš?
Tasongu! Já se z něj…
On se snad zbláznil. Skočte pro deštník.
Hej! Pak Tasongu!
To je teda lump…
Co to proboha provádí?
No tak, Tasongu! Mazej do postele! Kolik je hodin?
Tady máte…
Miláčku, deštník.
Po kom jsi takovej paličák!
Podívej se, jak prší!
Kevin / Nesnáším. Tasong stanuje v dešti.
Poslyš, v nouzi použij třetí kanál, jasný? A vysílačku nech zapnutou!
Dejte mi to. Já se z toho Tasonga…
Nech ho být. Kdyby něco, tak přijde.
Je mi po tobě smutno. / Mně taky.
Pak Tahje! Proč jseš tak pozdě na mobilu? Běž rychle spát!
Běžte si už lehnout do svého pokoje. My už se tady o to postaráme.
-Tady obývák! Slyšíš mě? -Slyším, přepínám.
Táta vždy připraven… Jsem v pohotovosti, přepínám.
Rozumím, přepínám.
Ten stan neprosákne, viď?
Ten je ze Spojených států. Bude v pohodě.
-Vyspíme se tady na pohovce? -Co?
-Máme tady pěknej výhled přímo na stan. -No jo. To budu klidnější. -Že jo?
Můžeme na něj při spaní dohlížet.
Ach jo, to je lump…
Počkej moment.
Odkud je to cítit?
Co je cítit?
-Zápach našeho šoféra Kima. -Šoféra Kima? -Jo.
-Nevím, co myslíš. -Vážně? Taky to musíš cítit.
Takovej ten zápach, kterej prostupuje autem. Jak bych to popsal?
-Stařeckej pach? -Ne, to ne.
Jak bych to…
Jako dlouho kvašená ředkev?
Ne, to ne.
Znáš ten smrad, když se vyvařují hadry? Tak tomu je to podobný.
No rozhodně se svým chováním a řečí pořád pohybuje na hraně,
ale únosnou mez nikdy nepřekročí. Což je fajn.
-To uznávám. -Já taky.
Ale ten smrad meze překračuje.
Dere se až na zadní sedačky.
-Snad to nebude tak hrozný. -Nevím.
Je to těžké popsat.
Takovej ten puch, kterej je někdy v metru, takovej nějakej.
Nevím, je to už dávno, co jsem jela metrem.
Lidi, co jezdí metrem, mají totiž takovej zvláštní zápach.
Není to tu jako na zadní sedačce u mě v autě?
Co když sem přijde Tasong?
To nevadí.
Stačí přece jenom rychle odtáhnout ruku.
Tady ne…
-Po směru hodinových ručiček. -Jasně.
Kořen…
to je ono.
Máš ještě tamty…
ty levný kalhotky?
Ty, co si zapomněla v autě Junova milenka.
To by bylo děsně rajcovní, kdyby sis je vzala.
Vážně?
Tak mně sežeň nějakej fet.
Kup mi nějaký drogy!
Dej si místo nich tohle.
Líbí se ti to?
Ti dva odpadli. / Potichu se vypařte.
Poplach! Poplach! Přepínám.
-Poplach! -Co?
-Co se děje? Přepínám. -Tasongu, co je?
Nemůžu usnout, přepínám.
Dyť říkám, nech toho a pojď dovnitř, chlape.
Běž pěkně spát do měkké postele.
Přesně tak.
To nechci, přepínám.
Hej, Pak Tasongu.
Jdem spát… ach jo.
Tam to… jak to dopadlo?
Co?
Ty lidi ve sklepě.
No jak, pořádně jsem je svázal.
Co teď budeme dělat?
Co?
Co teď jako budeme dělat? Jaký je plán?
Už nějakou chvíli přemýšlím…
Co by dělal v téhle situaci Minhjok?
Minhjok by se v takové situaci neocitnul!
Poslyšte, podařilo se nám dostat se v bezpečí z toho domu, ne?
A kromě nás nikdo neví, co se stalo, že?
Takže se nic nestalo, jasný?
Mám to promyšlený.
Mám plán,
takže vy dva na to zapomeňte, jasný?
Tak pojďme domů.
Pojďte, pěkně se umyjeme.
Co tam děláš? Pospěš si!
Co se to děje?
Zůstaň tu. To jsou splašky z kanalizace.
Nebylo otevřený okno?
Prosím vás, pomozte mi s tím!
Kiu!
Kiu, zavři okno! Okno!
Dostal jsi ránu elektrikou?
Motá se mi hlava.
Vydrž chvilku. Tak drž.
Zatraceně, motá se mi hlava.
Kidžong, dávej pozor.
Ničeho se nedotýkej.
Hele,
já mám asi vážně otřes mozku.
Nevidím tě.
Poslyš, zlato,
ta Čchungsuk,
ach bože,
je fakt hodná ženská.
Skopla mě ze schodů.
Opakuj po mně.
Čchung, suk.
Kiu!
Co to tam děláš?
P-m-o-c…
Tati.
Co?
Jaký je ten tvůj plán?
O čem to mluvíš?
Před chvílí jsi přece říkal, že máš plán. Co s nima uděláš? S těma…
v podzemí.
Ty…
víš, jakej je nejspolehlivější plán?
Žádnej plán, žádnej.
No plan.
Proč?
Když si uděláš plán, tak to vždycky dopadne jinak, v životě.
Podívej se kolem.
Myslíš, že ti lidi měli v plánu spát dnes v tělocvičně jako banda žebráků?
Teď na ně koukni.
Chrní tady všichni na dřevěné podlaze, my taky.
Proto si lidi nesmí dělat plány.
Kde není plán, nemůže se nic pokazit.
Když jsi bez plánu a něco vybouchne,
tak na tom nezáleží.
Je jedno, jestli někoho zabiješ nebo prodáš vlastní zem.
Všechno je do prdele jedno, jasný?
Tati.
Promiň.
A co jako?
Všechno.
Úplně všechno.
Vezmu to na sebe.
Co to plácáš?
Proč máš ten šutr v náručí?
Tenhle?
Pořád se mě drží.
Měl by ses vyspat.
Myslím to vážně.
Pořád je mi v patách.
Jessico, omlouvám se, že volám v neděli ráno. Neměla byste dneska čas na oběd?
Chceme doma Tasongovi udělat narychlo narozeninovou oslavu.
Narozeninovou oslavu?
Kdybyste přišla, tak by měl Tasong velkou radost.
Budou těstoviny, lososí steaky a spousta dalších dobrot.
Přijďte, prosím, před jednou.
Započítám vám to jako jednu lekci.
Jú nou wat ai mín? Tak dneska…
Mami.
Mám na tu improvizovanou oslavu pozvat taky pančitele Kevina?
Skvělý nápad! Waj not? Zavoláš mu?
Máš ještě spát! Musíš si odpočinout. Včera to byla šichta.
Jestli chceš dělat oslavu, tak budeš potřebovat zajet na nákupy, ne?
To je pravda. Vinotéka, potraviny, cukrárna, květinářství…
Už jsem ale volala Kimovi, aby rychle přijel.
-Slíbila jsem mu víkendovej příplatek. -Perfektní.
Uklidněte se, prosím. Ze všeho nejdřív se posaďte a já vám vysvětlím, co a jak.
Tahje: Dnes slavíme Tasongovy narozeniny. Máma tě zve!
Poslyšte, ve sklepě máme nějakých deset venkovních stolů.
Nejdřív je vynoste ven a rozestavte je kolem Tasongova stanu…
Ne, víte co? Pojďte sem, já vám to ukážu.
Tasongův stan bude uprostřed a stoly budou takhle do kruhu kolem.
Formace jeřábího křídla!
Znáte tu formaci admirála I Sun-sina, ne? Námořní bitva u ostrova Hansando!
Představte si, že stan je japonská bitevní loď
a stoly ji takhle obklopí ve formaci jeřábího křídla do půlkruhu…
U stanu bude zahradní gril, dřevo a tak.
Tak to tam pěkně uspořádejte.
No jasně, přiveď s sebou i manžela.
A žádný dárky, stačí jen přijít.
Jakej dress code, prosím tě.
Je to jen improvizace, klidně přijď v teplákách.
Jo a dárek…! Rozhodně nic nekupuj! Stačí přijít a pořádně se najíst.
Vždyť víš, jaká jsem kuchařka.
Jo, jo!
Z vína se dá taky pěkně opít i ve dne.
To by bylo skvělý, kdybys něco zazpívala! Víš, jak je takový to…
Poslyšte, tiše, kluk ještě spí.
Dneska má být úplně modrá obloha a žádný prach.
To je díky té včerejší průtrži.
Jasně.
Zkrátka díky lijáku máme místo kempování zahradní párty.
Všechno zlý je k něčemu dobrý.
No právě, představ si, že by včera nepršelo!
Jo a určitě nenoste žádný dárky, vážně.
Ty máš vlastně Mini Coopera, tak toho můžeš nacpat do garáže.
Běžte nahoru!
Jo, zajeď dozadu k autu. Jenom nech místo před mercedesem. Ještě dozadu.
Jé, tak jste přijeli! Jak je to dlouho, co jsme se neviděli.
Říkala jsem přece, že určitě nemáte vozit žádný dárky…
-Ty jsi myslel na něco jinýho, viď? -Cože?
Před chvilkou, když jsme se líbali, tak jsi myslel na něco jinýho.
Ne.
Jak to, že ne? Vždyť na něco jinýho myslíš i teď.
Ach jo.
Všichni vypadají tak skvěle, že?
Sešli se sem tak narychlo, a stejně vypadají skvěle.
Jsou takoví přirození.
Tahje.
Hodím se sem?
Cože?
Jestli se hodím… sem.
Kam chceš jít?
Musím dolů.
Zůstaň tu se mnou.
Musím jít dolů.
Co chceš dělat s těma nudnýma lidma? Nezůstaneš radši se mnou?
Ne za těma lidma.
Ještě níž.
Co to máš?
Co to tu proboha děláme, v našem věku.
Cítím se trochu trapně. Fakt se omlouvám, pane Kime.
Když si ale žena vezme něco do hlavy, ani já s tím nic nenadělám.
V jádru je to ale jednoduché.
Za chvilku Jessica slavnostně ponese Tasongův narozeninový dort.
V té chvíli vyskočíme a Jessicu přepadneme.
-A budeme u toho mávat tomahawky. -Ano.
Do toho vběhne hodný indián Tasong, zaútočí na nás obuškem a proběhne boj.
Nakonec Tasong dortovou vílu Jessicu zachrání a všichni budou jásat a tleskat.
Takže nějak takhle. Dětinské, viďte?
Vypadá to, že vaše paní má asi ráda různé akce a překvapení.
Jo jo, to jo.
Ale na těchhle narozeninách si dává obzvlášť záležet.
Vy koneckonců taky, pane řediteli.
Ono taky jak jinak? Když ji milujete…
Pane Kime.
Dneska jste stejně v práci, ne?
Berte to… jako součást vaší práce, dobrá?
Už jsi byla dole?
-Ještě ne, ale… -Neměli bysme si s nima promluvit?
-Nějak se všichni dohodnout. -Přesně tak!
Včera jsme byli všichni hrozně vyplašení.
No právě, ale táta pořád, že má nějakej plán.
-Kdepak. Prostě jdu dolů. -Moment.
Tohle jsem jim nachystala, tak jim to vem. Musí být hladoví.
Ať se nejdřív nají.
Tak nic, ale příště určitě přijď!
-Tady jste, Jessico. -Tohle je opravdu výborný. -Úžasné, že?
Měla bych na vás jednu prosbu.
Jakou?
No, jak bych to řekla… Tasongův dort na zotavení se z traumatu?
Takže se toho musíte chopit vy, Jessico. Zlatý hřeb dnešního dne!
Poslyšte, jste v pořádku?
Hej…
Pane, pane!
Kevine? Kevine!
Tasongu! Happy birthday!
Všechno nejlepší!
Do hajzlu.
Stát!
Čchungsuk!
-Kidžong! -Kde je Čchungsuk!
Zastav krev! Zatlač na ránu!
Tasongu!
Miláčku!
Pusť, pusť! Nech toho!
To bolí.
-Pohotovost! -Auto, rychle!
Kime! Co sakra děláte…
-Není čas čekat na záchranku! -Au, tati, přestaň tlačit.
Když tlačíš, tak to ještě víc bolí.
Klíče! Klíče od auta! Hoď je! Jen tak je hoď!
Je to dobrý?
Nesahat!
Dobrý den, pane řediteli.
-Vy mě znáte? -Respekt!
Když jsem po měsíci otevřel oči, tak první, koho jsem uviděl, byl detektiv…
Máte právo na advokáta, na vlastní obhajobu, můžete požádat o vazbu…
…který vůbec nevypadal jako detektiv.
On se teď směje?
Moment.
A pak promluvil doktor, co vůbec nevypadal jako doktor.
To se občas po operaci mozku stává. Pacient se pořád směje. Bez důvodu.
Slyšíte mě?
Slyšíte, co říkám?
-Takže to všechno musím říkat znovu? -Co? -O těch jeho právech.
Takže máte právo…
na vlastní obhajobu,
můžete si vzít advokáta, požádat soud…
Vždyť se pořád směje!
I když jsem slyšel,
jak onoho dne Kidžong hrozně krvácela,
i když jsem slyšel obvinění z padělání dokumentů, z narušení domovní svobody,
z násilí s následkem smrti, byť v přiměřené sebeobraně,
a když jsme pak naštěstí vyvázli s rozsudkem podmíněného trestu,
dokonce i když jsem po dlouhé době znovu viděl tvář Kidžong,
„Kim Kidžong”
…pořád jsem se smál.
Při sledování starých zpráv,
které jsem si postupně vyhledával, jsem se už ale tak nesmál.
Krvavý incident bez zřejmého motivu, k němuž došlo v luxusní vilové čtvrti,
je velmi výjimečný.
Muž bez domova, který byl pachatelem násilného činu, na místě zemřel.
Policejní vyšetřovatelé mají problém zjistit konkrétní motiv jeho činu.
Řidič Kim měl se zavražděným panem Pakem údajně bezproblémové vztahy.
Prozatím policie soustředí své síly na vypátrání uprchlého řidiče Kima.
Poté, co Kim vyšel těmito dveřmi a sešel po schodech dolů,
zmizel v uličkách mezi domy.
Policii se ho ale nepodařilo dohledat na žádném záznamu bezpečnostních kamer.
Nenašel se ani žádný svědek.
Na základě dosavadního průběhu
není snad přehnané tvrzení, že se Kim prostě vypařil.
Upřímně řečeno, já ani máma nemáme tušení, kde jenom může táta být.
Detektivové se ale stejně zbytečně namáhají a pořád nás sledují.
Nakonec zprávy pomalu utichly a od té doby, co polevilo sledování,
jsem občas vylezl na tenhle kopec.
Je z něj totiž hodně dobře vidět ten dům.
Jednoho dne bylo obzvlášť zima,
ale i tak jsem chtěl bůhví proč pozorovat dál.
Čárka-tečka. Čárka-čárka-tečka…
Synku!
Možná si dokážeš tenhle dopis přečíst.
Chodil jsi do skauta, tak ho zkouším pro všechny případy poslat tímto způsobem.
Už ses dal aspoň trochu dohromady?
Copak tvá máma, ta bude zdravá jako řípa.
Já se tu taky mám celkem dobře,
i když při pomyšlení na Kidžong často pláču.
Pořád ještě nemůžu uvěřit tomu, co se stalo.
Chvílemi mi připadá, že je to sen,
a chvílemi, že není.
Když jsem tehdy vyběhl ze dveří, tak mi to náhle došlo…
Kam mám jít.
Jelikož to byl dům, kde se staly tak hrozné věci,
tak se určitě hned tak neprodá.
Promiňte, pane řediteli.
Bylo drsný vydržet v prázdným domě tak dlouho, než se nastěhuje novej majitel.
Na druhou stranu, díky tomu, že byl dům dlouho prázdnej,
jak ona se jen jmenovala? Jo, Mun-gwang…
Zkrátka jsem paní Mungwang mohl pořádně pohřbít.
Má hrob pod stromy, jak je to dneska populární, tak jsem udělal, co šlo, ne?
Ti mizerové z realitky jsou vážně machři.
Oblafli nějaké lidi, co přijeli nedávno do Koreje a nic netušili,
a těm dům nakonec prodali.
Rodiče dělají v zahraniční firmě a děti chodí do zahraniční školy,
takže jsou většinou všichni pryč.
Jen ta zatracená hospodyně trčí doma čtyřiadvacet hodin denně,
a tak pokaždý, když se nad ránem vypravím do kuchyně, nasazuju vlastní život.
Víš ale, že Němci nejedí jenom klobásy a pivo?
To je vážně klika.
Jak tu plyne čas, všechno je to stále zamlženější.
Dneska jsem ti aspoň napsal dopis.
Jestli budu dopis takhle vyťukávat každou noc,
tak doufám, že si ho možná jednou přečteš.
To je všechno.
-Kiu, to jsi ty? -Jo.
Tati…
dnes jsem si udělal plán.
Důkladný plán.
Vydělám peníze.
Hromadu.
Vysoká, kariéra, svatba,
to je všechno fajn,
ale nejdřív vydělám peníze.
To uvidíte, až se podíváme dovnitř, ale dům je opravdu hodně prostorný.
Víte, tenhle dům neukazujeme jen tak někomu.
Až vydělám peníze, tak nejdřív koupím tenhle dům.
A až se nastěhujeme, budeme s mámou na zahradě.
Krásně tam totiž svítí sluníčko.
A tobě, tati,
bude stačit vyjít po schodech.
Do té doby se opatruj.
Tak zatím.