TIDLIGERE
Tiden er inde til krig.
Hjælp.
Det er bedre at skjule sig og vente på, at han kommer sig.
Du sagde, du ikke elskede min anden mor. Min rigtige mor.
At hun var en fejl.
Er jeg også en fejl?
Jeg finder altid tilbage til dig.
Jeg vil savne det her.
Du var væk i næsten to måneder.
Thaedus tror, han har vundet krigen,
at han og hans allierede er i sikkerhed på hans adopterede planet.
Thragg rejser til Viltrum. Han samler styrkerne der.
Slår vi til mod Thragg nu,
før han får selskab af sine tilbageværende styrker,
har vi måske en chance for at afslutte denne krig for evigt.
Det er de relonianske indfødtes tredje sabotagehandling i denne uge.
Arten er usædvanligt trodsig
på trods af vores tydelige demonstration af viltrumitternes overlegenhed.
Jeg anbefaler en total udryddelse af befolkningen,
før de forstyrrer vores minedrift yderligere.
De modsætter sig os, fordi vi er besættere,
og vi er onde.
Behersker vi os,
vil deres arbejdskraft hjælpe os med vores mål.
Deres arbejdskraft er intet uden frygt og respekt.
Decimering sætter et eksempel. Ikke kun for dem,
men for de næste vildledte arter.
"Vildledte"?
Respekterer viltrumitter ikke styrke?
Mod til at udfordre sine undertrykkere?
De er intet for os.
At du tror andet, får mig til…
Rigsforstander Thragg.
Kejser Argall.
Hvad er dit råd?
Thaedus, du siger, at viltrumitter respekterer styrke.
Det er korrekt. Det gør vi.
Men disse skabningers styrke er ikke ægte styrke.
Vi må uddanne dem, ikke på grund af deres trodsighed,
men fordi deres svaghed er en fornærmelse mod universets naturlige orden.
Du er ung.
Måske ser du endnu ikke det længere perspektiv…
Rigsforstander Thragg har ret.
Reducer planetens befolkning med 25 procent.
Gør de fortsat modstand,
så udryd dem.
Jeg opfordrer dig til at genoverveje.
Gør du det?
Thaedus og jeg kæmpede side om side ved Capida Minor.
Han var den stærkeste i vores kompagni, den mest hensynsløse.
Men siden han vendte tilbage fra sine år i Lay-kvadranten,
taler han om nåde og betvivler vores metoder.
Det er bekymrende.
Hvis du føler, at hans svaghed skader imperiet,
så tag affære.
Måske tager jeg fejl.
Kejser Argall viste os vores styrke,
lærte os vores storhed,
gav os vores skæbne.
På grund af ham er alt vores.
Alt er vores.
Forræderen er flygtet.
Men han bliver fundet og betaler prisen for sit forræderi.
Vær vis på det.
Selv i døden viser kejser Argall os,
at der er en sygdom i vores samfund,
der forgifter os indefra.
Vi skærer svulsten væk.
Dig. Vil du også forråde os en dag?
Det vil jeg ikke, rigsforstander.
Jeg tror ikke på dig.
Som vores skikke dikterer,
indtager jeg nu tronen som rigsforstander af Viltrum,
indtil en af Argalls arvinger findes.
Dette er min første befaling.
Opsøg den svaghed, der tillod dette forræderi,
og udrens den fra os.
Ja.
Nej.
Det er gjort.
Jeg vil ikke gentage mig selv.
Javel, rigsforstander.
Blodet, der løb gennem vores gader,
har renset os.
For jer, de stærke,
er jeres liv sin egen belønning.
Men vores arbejde er endnu ikke færdigt.
For selv i døden
vejleder Argall os stadig.
Vi vil følge hans sti og tage vores plads som galaksens retmæssige herskere.
Selve universet vil knæle,
sådan som det skulle være.
Alt er vores.
Jeg svigtede dig, min kejser.
Men jeg vil ikke svigte vores folk.
Ikke igen.
Vores efterretninger siger det samme.
Thragg har trukket sig tilbage til Viltrum med ganske få af sine folk.
Resten er på vej dertil, men ankommer først om flere dage.
Nu har vi chancen.
Et kort øjeblik, hvor rigsforstanderen er sårbar.
Store Thaedus? Misforstå mig ikke,
jeg ville elske at dræbe Thragg af en million grunde,
men er der så ikke stadig cirka 40
supervrede viltrumitter, der vil have hævn, tilbage?
Siden mordet på kejser Argall
har de ikke kendt til andre ledere end Thragg.
Hans nederlag vil gøre dem svage og retningsløse.
De vil kæmpe indbyrdes, som de har gjort før.
Det bliver ikke let.
Men når Thragg er væk,
vil de andre falde en efter en.
Alene kan Thragg besejre enhver af os,
men sammen har vi en chance for at ende denne krig for evigt.
Galaksens fremtid afhænger af os,
og vi vender måske ikke alle tilbage.
Men det er enhver pris værd at vise Viltrum-imperiet,
en gang for alle,
at selv deres styrke ikke gør dem…
Vi skal kæmpe mod ham Thragg.
Det er kun ham og et par andre
mod otte af os, så… nemt, ikke?
Men han fik åbenbart specialtræning fra fødslen
til at blive den stærkeste viltrumit nogensinde.
Selv min far flipper ud over at møde ham.
Eve, jeg ved ikke… Det føles…
Det føles anderledes.
Det er sidste chance for at optage en besked,
hvis nu der skulle ske noget, og…
Ved du hvad?
Du får den ikke at se, for jeg elsker dig,
og jeg kommer tilbage.
Utroligt. Også dig?
Jeg sagde ikke, de var klamme, men at jeg ikke ville have en.
Ja. Det er der ingen, der vil.
Jeg spiser hvad som helst.
Min far kalder mig den menneskelige affaldskværn.
Jeg har aldrig særlig stor appetit, når jeg er nervøs.
Og de tingester har ansigter.
Jeres muhkøer har ansigter.
For det første kalder ingen over tre dem for "muhkøer".
Og for det andet har de ikke ansigter, når jeg spiser dem.
Hvorfor er alle så nervøse for at kæmpe mod ham Thragg?
Han kan ikke leve op til hypen.
Du har ikke set rapporterne.
Hvad står der i dem?
At han lever op til hypen.
Vi får se.
I er tossede. I er nødt til at spise noget.
Unopaneren har ret.
Vi må nære os før kamp.
Senere vil vi mæske os med fjendens indvolde.
Eller de med vores.
Det kan altså være vores sidste måltid?
Fantastisk.
Hvis du kunne spise hvad som helst lige nu, hvad ville det så være?
Drive-through fra Burger Mart.
Triple-triple. Ja.
Med snaskede fritter fra den hemmelige menu.
Det får jeg med min far.
Hvis jeg virkelig skulle vælge.
Pauls spaghetti.
Han er min mors kæreste. Han laver selv kødboller og det hele.
Hjernegryde på Galactic Grill.
Jeg spiser det allerede.
Mit sidste måltid bliver mit eget blod, når jeg kvæles i det
og tager mit sidste åndedrag
efter en legendarisk kamp med en overlegen modstander.
Det vil være et tilfredsstillende måltid.
Ja, ikke?
Du virker bekymret, Nolan.
Det er jeg.
Det burde du også være.
Dette er den bedste chance, vi har haft i århundreder for at ende denne konflikt.
Men det er ikke det, der bekymrer dig.
Nej.
Thragg skal dø.
Men de andre viltrumitter… Du sagde det selv.
De vil være svage og spredte uden ham.
Og dog i stand til at sprede død og ødelæggelse.
Jeg vil ikke løbe den mindste risiko for, at deres imperium kan genopstå.
Mark og Oliver er også viltrumitter.
Vi er inden for Viltrums sensorrækkevidde.
Gør jer klar.
Har vi kun ti af dem her?
Du aner ikke, hvor vanskelig
den sinlak-gift var at udvinde og raffinere.
Snart.
Kommer Thaedus også med?
Han er jo en million år… gammel.
Glem det.
Hør her.
Hvor stærk du end tror, du er,
er Thragg stærkere.
Lad ham ikke få dig væk fra gruppen.
Det betyder også, at du ikke skal angribe ham alene, Oliver.
Det gør jeg ikke.
Vi holder sammen.
Sådan vinder vi.
Hvis der sker noget,
så husk, at jeg…
Det ved vi.
Jeg får nedtur på, hvis jeg ikke overlever.
Er alle klar?
Hold jer til planen.
Snig ind forbi deres sensorer,
og gennemsøg planeten så hurtigt som muligt.
I har koordinater på, hvor rigsforstanderen kan opholde sig.
Når I finder ham, så tilkald alle andre.
Husk på,
at Thraggs død er det eneste, der betyder noget.
Hvad venter du på?
Red nu galaksen.
Er det…
Ja.
Efter attentatet på kejser Argall og udrensningen
udvidede vores imperium sig hurtigt,
da vi erobrede planeter til minde om den leder, vi mistede.
Men der gik ikke længe, før Scourge-virussen kom
og næsten dræbte os alle.
Det var den mest passende grav, vi kunne komme i tanke om.
Hver gang vi forlod vores hjem,
blev vi mindet om vores svaghed og fiasko.
De hjælper med at skjule vores ankomst.
Venner?
Nu behøver vi da ikke spilde en masse tid på at lede efter ham, vel?
Det ændrer ingenting.
De vidste, vi kom.
Det er ligegyldigt.
Dræb Thragg!
Ja!
Forræder!
Hvor vover du at komme tilbage?
Den insektjuice har bare at virke.
Æd lort!
Den virker.
Den virker helt sikkert.
Godt. Skyd en anden.
Jeg skulle have dræbt jer begge på Thraxa.
Forræderen.
Du har altid været svag, Kregg.
Oliver!
Så skuffende.
Din tid på Jorden har gjort dig blød.
Regn ikke med det.
Mere!
Allen, hen til Thaedus!
Hvad? Pis!
Jeg er på vej!
Dræb ham, før han skyder igen.
Det er ikke min pistol, du skal bekymre dig om.
Nu!
Allen.
Gem på pilene.
De klarer sig helt fint alene.
Afsted!
Det er alt for længe siden, Nolan.
Hvad vil du, Thragg?
Blot tale med en gammel ven.
Er vi nu begyndt at tale?
Vi har altid talt.
Nogle valgte bare ikke at lytte.
Så tal.
Kom hjem, Nolan.
Kom hjem, og alt vil blive tilgivet.
Vi har intet hjem.
Dette sted er en grav.
Viltrum er ikke en grav.
Det er dem, vi er.
Vi genopretter det til, hvad det var,
ligesom vi vil genindsætte vores folk på deres retmæssige plads i galaksen.
Der er knap nok 40 af os tilbage.
Fyrre viltrumitter,
der kender dig bedre, end du kender dig selv,
som har kæmpet ved din side,
som har lidt præcis som dig.
Du er ikke min familie længere.
Men manden, der næsten forårsagede vores udryddelse, er?
Jeg ved, Thaedus skabte Scourge-virussen.
Og alligevel kæmper du ved hans side.
Han begik folkemord på sit eget folk.
For at forhindre os i at begå det på andre.
Du ved, vi kun gjorde det nødvendige for at opretholde orden.
Som at komme efter mine sønner?
Vi testede dine sønner, som vi alle er blevet testet.
Vil Thaedus være lige så flink mod dem,
hvis han vinder denne krig?
Jeg kan se, du ikke er så naiv, som jeg frygtede.
Latterlige skabninger.
En distraktion i bedste fald.
Det tænker du om alle arter ud over din egen, Lucan.
Du ved snart bedre.
Hold ud.
Reparerer udvendigt objekt.
Tak.
Selv tak. Bliv ved med at sparke røv.
Dette rum rungede engang med tusindvis af stemmer.
Alle med den fælles viden, at universet tilhørte Viltrum.
Det viste Argall os.
Han lærte os vores sande kraft.
Thaedus…
Thaedus var en kujon.
Det ved du godt, ikke?
Det ændrer ingenting.
At kæmpe for ham er at kæmpe for din egen undergang.
Din families undergang.
Jeg lader ham ikke gøre min familie fortræd.
Det har du allerede gjort.
Det er slut, Thragg.
Hele galaksen er forenet mod os.
Men det behøver ikke ende med vores udryddelse.
Gå med til betingelserne, og jeg stopper det,
uanset hvad Thaedus ønsker.
Ville vores kejser nogensinde gå med til betingelser?
Se dig om, Thragg.
Vi tabte.
Kan du ikke se, hvorfor alt det her faldt?
Det her er vores hjem.
Vi genopbygger det.
Nej.
Det gør I ikke.
Enhver viltrumits død efterlader et tomrum i mig.
Hey, pikhoved! Et sort hul ringede.
Det siger, at du stinker.
Du er ikke en af os.
Oliver!
Nej!
Barnet var en fiasko.
Han var ingen bror for dig.
Jeg dræbte Conquest.
Jeg dræber også dig.
Lad mig se.
Jeg er ikke imponeret.
Zoe!
Hurtigt!
Ammunition tom.
Pis! Jeg er løbet tør.
Dræb mig, hvis du kan, og dø, hvis du ikke kan,
så jeg kan finde en bedre fjende.
Dyr!
Endelig!
Nej.
Alle sammen, med mig. Nu!
Glem ham. Jeg har brug for dig.
Hvad laver vi?
Space Racer! Op foran!
Nej! Bliv hos mig!
Nej.
Nej, det kan vi ikke!
Mark, stol på mig.
Space Racer, nu!
Nej.
Nej!
Hold dig tæt på!
Hold sammen!
Zoe!
Kun sådan kunne vi vise dem sandheden.
Det ved jeg.
Hvor er Oliver?
Viltrumitter!
Jeres verden er ødelagt!
Overgivelse er jeres eneste mulighed.
Nej!
Jeg vælger døden!
Kejser Argall,
du er blevet hævnet.
Nu er det jeres tur.
Thaedus.
Åh gud.
Allen, find Oliver.
Allen!
Ja. Okay.
Jeg tilbød dig tilgivelse!
Jeg tilbød dig en ærefuld død!
I stedet ødelagde du alt!
Jeg var for hurtig med Thaedus.
Jeg begår ikke den samme fejl med dig!
Okay, jeg forstår,
at I er lidt overraskede og oprørte over, hvad der lige skete.
Space Racer?
Allen!
Zoe!
Det er okay. Jeg har ham.
Vi skal afsted.
Vi kan ikke efterlade Mark og Nolan.
Og hvor er Oliver?
Vi kan ikke hjælpe dem.
Du kunne have været viltrumit,
men du valgte at være…
Hvordan?
Hvordan slår vi ham?
Mark…
Far!
Sikke et spild.
Rigsforstander, dræb ham.
De ødelagde vores hjem!
Stille!
Vi er for få…
…allerede.
Hvad er dine ordrer, rigsforstander?
Hej.
Hej, makker. Mark?
Er du vågen?
Det er du.
Se engang. Velkommen tilbage.
Allen.
Hvor længe?
Et par uger.
Det var usikkert i nogen tid.
I ved sørme, hvordan man stresser en unopaner.
Hvor er Oliver? Hvor er min far?
Far!
Du er i live.
Jeg vågnede i går.
Oliver…
Han klarer sig.
Han har bare brug for tid.
Hvad skete der med Thragg og de andre?
Hvad er det sidste, du husker?
Thragg havde mig.
Du var… Jeg troede, du var død.
Hvorfor lod han os leve?
Godt spørgsmål.
Men vi har et større et.
Hvad?
Hvor er de?
Det er sagen.
Som I alle ved…
Som I alle ved, er Thaedus død.
Så rådet bad nogen om at lede,
indtil der er tid til at udnævne hans afløser.
Og tro det eller ej,
er det ham her.
De vil have mig til at klare ét lille problem.
De resterende viltrumitter.
Ja.
General Telia?
Vi har skibe, der søger sektor for sektor, men indtil videre er de bare forsvundet.
Det skræmmer alle.
At de skjuler sig, er et godt tegn. Ikke?
Det er ikke, hvad viltrumitter plejer at…
Mark, hvad så?
De er taget til Jorden.
Tekster af: Anders Søgaard
Kreativ supervisor Emil Tolstrup