TIDLIGERE
Din far vil bli henrettet.
Ta hans oppdrag og forbered planeten for vårt styre.
Det er ikke min oppgave å drepe deg.
Men snart kommer en annen.
Kaller dere dette for fengsel i din verden?
Patetisk!
Har alltid hatet deg.
Du mangler noe å sprenge.
Jeg har én ting igjen.
Hva er det?
Hele det jævla skjelettet mitt, drittsekk.
Darkwing er savnet og antatt død.
Visste det var deg!
- Drep ham! - Du gir meg ikke noe valg.
Nei!
Du fikk ordre, men likevel
er denne planeten uforberedt på ankomsten av vårt Viltrum-imperium.
Akkurat nå
ville Anissa fortalt deg at Viltrum-imperiet
ville gjort denne elendige planeten til en utopi.
At du ville vært dum om du motsto.
Jeg skal ikke si noe sånt.
Sannheten er at jeg vil at du skal gjøre motstand.
Jeg skal ikke redde deg.
Jeg skal ikke spre storheten til Viltrum-imperiet.
Jeg er her fordi jeg liker dette.
For meg er det ingen større glede
enn å føle varmen fra nevene mine gjennomvåte av blod.
Ok.
Det er en start.
Ja! Dette!
Jeg vil ha mer!
Veldig bra!
Det var bare oppvarmingen.
Fortsatt sikker på at du vil vinne?
Ganske sikker.
SISTE NYTT
Mark!
Det er ikke langt unna. Jeg kan hjelpe!
Oliver!
Beveg deg og hold avstand.
Ikke la ham ta deg.
Hvis det er for farlig, stikker du.
Forstår du?
Guttene dine er sterke, Deb.
De har vært i slike situasjoner før og klart seg.
Ikke slik, Paul. Det var aldri slik.
Faen!
Mark!
Kom igjen!
Stopp!
Hør på meg.
Bare hør...
Er du sprø?
Tror du jeg gir deg en sjanse til å overgi deg?
Jeg storkoser meg her!
Du.
Ikke gi opp. Du klarer dette.
Du har fortsatt en sjanse.
Du trenger bare
riktig motivasjon.
Når jeg er ferdig med deg, skal jeg drepe alle andre.
Et skikkelig basketak på vei!
Og hvem er du?
Jeg foretrekker å vite hvem jeg parterer.
Oliver. Kom deg vekk!
Vi kan slå ham! Jeg vet det!
Stikk!
Idiot...
Du trenger all hjelp du kan få.
Tiden jeg brukte på å drepe ham,
kan ha gitt deg tid til å samle tankene,
kanskje til og med overliste meg.
Hvor er viltrumit-hjertet ditt?
Før jeg ser det slå i hånden min, tror jeg ikke at du har et.
Vis meg din kraft!
Vis meg ditt sinne!
Like før.
Hvis det er alt du har...
...ender det ikke bra for deg.
DE FORENTE STATER PENTAGON PARKERING PÅ BAKSIDEN
Må det skje nå, av alle tidspunkt? Det må være en spøk!
Det mektigste supermennesket jeg har sett
banker livskiten ut av
planetens absolutt sterkeste superhelt.
For pokker, gi meg gode nyheter, Sinclair.
Jeg...
Det er minst to uker til vi i det hele tatt kan teste!
Du aner ikke hvor tett muskelvevet deres er.
Som å skjære gjennom stein.
De blir guddommelige når vi er ferdige,
- men vi kan ikke... - Pokker!
Dette er siste nytt.
Det kommer inn bilder av en annen ukjent angriper
som slåss med Invincible langs østkysten av landet.
Vi har få detaljer,
men myndighetene ber hele landet
om å være på vakt og holde seg innendørs om mulig.
Hold deg på denne kanalen for flere oppdateringer.
Igjen?
Vi gikk nettopp gjennom dette faenskapet. Når skal de gi opp?
Adam! Vi er på et sykehus.
Betalt av skattepengene mine.
Pappa?
Samantha?
Herregud. Adam, jeg tror hun våkner!
Jeg henter pleieren.
Pleier!
Hvor er jeg?
Du er trygg, vennen.
Hvor er Mark? Hva skjedde?
Hvor lenge har jeg vært bevisstløs?
Nesten en uke.
Ikke vær redd, Samantha.
Dette er et spesielt sted.
De holder identiteten din hemmelig.
Hva er det?
Herregud. Mark!
Mark? Mener du... Vent.
Er det kjæresten din?
Jeg må hjelpe ham!
Samantha... Ikke!
Atom Eve. Vær så snill, ro deg ned.
Du kan ikke engang gå ennå.
Ser det ut som jeg må gå?
Hittil har jeg lekt med deg.
Blitt kjent med en ny leke.
Men la oss trappe opp.
Jeg har det jo gøy,
men jeg begynner å lure på hvorfor de sendte meg hit.
Å slå deg og erobre din patetiske planet,
er for enkelt.
Morsomt, men enkelt.
Jeg har møtt faren din.
Han var så lovende da han var yngre.
Og nå er han død.
Henrettet like før jeg dro.
Det er trist.
Jeg skulle gjerne ha sett ansiktsuttrykket hans
når jeg sier at jeg har drept deg.
Ikke faren min.
Smak på den, din gamle drittsekk!
Kom igjen! Fort!
Han dreper deg, Oliver. Kom deg vekk!
Kan ikke slåss mot ham alene!
Men se på ham! Han er kjempegammel!
Vi kan ta ham sammen.
Jeg er gammel, men ikke svak.
Men takk for at du kom tilbake.
Jeg skal dele deg i to og spise hjertet ditt.
Hvordan høres det ut?
Det høres ut som...
Vekk fra ham!
Ta en pause mens jeg fokuserer på gutten.
Vi er ikke ferdige ennå.
Føler du at kroppen begynner å revne?
Først revner musklene dine.
Så skiller ryggvirvlene seg.
Hvis du takler smerten, er huden din det neste.
Revet til bristepunktet, idet den begynner å revne.
Dette blir fantastisk.
Nei!
Raskere enn jeg trodde.
Samme det.
Jeg skal spise hjertet ditt i stedet.
Gjør ham klar til transport. Fort.
Herregud.
Donald, si til Debbie at Oliver lever. Vi tar ham med.
Ja. Og Eve er våken og vil snakke med deg.
Det haster visst.
Han er en viltrumit, Eve. Den sterkeste vi har sett til nå.
Folkene våre tror han til og med kan ta Nolan.
Du er ikke akkurat klar for felten
på grunn av de siste viltrumitene som kom hit.
Jeg kan omorganisere materie, Cecil.
Så jeg er kanskje den eneste som kan stoppe ham.
Og Mark er der ute. Alene.
Eve... Ikke be meg om dette.
Du har ikke noe valg.
Se bak deg!
Du må ikke gå glipp av dette.
Det holder!
Nei. Vær så snill.
Kom deg unna ham, ditt udyr.
God idé!
Mark!
Kom deg vekk! Fort!
En slik omtanke for andres sikkerhet.
Du er virkelig patetisk.
Mark!
Du har egne problemer, vesla.
Søtt.
Hva?
Jeg økte luftens tetthet.
Jeg har alle slags triks.
Smart.
Men jeg hører at du puster tungt.
Hvor lenge holder du ut?
Du begynner allerede å bli sliten.
Lei av tullet ditt.
Så pen.
Så bortkastet.
Nei!
Eve, vær så snill.
Jeg klarer det ikke uten deg.
Jeg kan ikke leve uten deg.
Vær så snill!
Vær så snill.
Vær så snill!
Eve! Vær så snill!
Ikke gjør det. Stopp! Ikke prøv å snakke.
Cecil!
Jeg trenger deg, Cecil!
Du må fortsette å puste.
Et sterkt bånd.
Viltrumiter har ikke noe sånt. Det er en svakhet.
Nydelig.
Jeg begynner å forstå din samhørighet med disse lavtstående skapningene.
Eve!
Eve.
Ikke lenge igjen?
Hvis du har noe å fortelle henne, ville jeg ikke ha ventet.
For sent.
Bra. Nå som jeg har oppmerksomheten din,
vil jeg takke deg, Mark. Virkelig.
Det er ikke ofte jeg får slå meg løs slik.
Vanligvis er det så mange oppdragsvilkår,
så mye å ikke ødelegge, folk å ikke drepe.
Av en eller annen grunn, og jeg bryr meg ikke om hvorfor,
ble jeg beordret til "å ta kontroll over jorden med alle midler".
Du gjorde noe for å irritere oss, og jeg takker deg for det.
Dette har vært en enorm glede.
Samme hvor sterk du er.
Samme hvor rask du er.
Jeg kan se fremtiden.
Du får ikke se solen stå opp igjen.
Etter alt jeg har gjort, etter alt dette?
Tror du fortsatt at du kan true meg?
Jeg må si det, gutt. Du begynner å imponere meg.
Gjør så godt du kan.
Nå snakker vi.
Du blir ikke sterkere av å bli sint. Det er ikke sånn det funker.
Slipp meg!
Pokker.
Dø!
Følg med!
Jeg er så ensom.
Alle de andre viltrumitene er redde for meg.
Ingen snakker med meg.
Ingen vil være vennen min. De mener jeg er ustabil.
De sender meg fra planet til planet, og jeg begår grusomheter i deres navn.
Når jeg blir bedre til det,
frykter de meg mer og mer.
Jeg er offer for min egen suksess.
Conquest... Jeg får ikke engang et ekte navn.
Bare en hensikt.
Jeg er i stand til så mye mer, men ingen ser det.
Noen dager føler jeg meg så alene at jeg vil gråte, men det gjør jeg ikke.
Det gjør jeg aldri.
For hva er vitsen?
Ikke en eneste person i hele universet bryr seg.
Ta det med i graven.
Mark!
Dust!
Eve? Hvordan?
Denne gangen...
Denne gangen skal jeg sørge for at hun er død.
Ikke rør henne!
Jeg har mer enn nok kamp igjen i meg til deg, gutt.
Ser du? Mer enn nok.
Ikke nok. Ikke i nærheten.
Var det dette du ville?
Hygger du deg?
Har du det fortsatt gøy?
Svar meg!
Jeg tar det gode med det vonde.
Eve?
Mark?
Du lever.
Du også.
Jeg... Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
Jeg trodde... Jeg trodde du var...
Mark?
Du...
Er jeg... naken?
Mark?
Våkne.
Eve?
Hvor lenge var jeg bevisstløs?
Tre dager. Du var ganske skadet.
Hva skjedde?
Husker du det ikke?
Jo.
Jeg husker alt. Jeg husker...
Jeg husker at du døde.
Jeg døde ikke.
Jeg var bare veldig nær.
Hvordan?
Det er... komplisert.
Jeg fikk krefter da jeg var i livmoren,
men de satte inn mentale blokkeringer for å begrense meg.
Det er derfor jeg ikke kan endre sansende materie.
Men når noe veldig traumatisk skjer,
overstyrer det blokkeringene, og jeg kan
bruke kreftene uten begrensninger.
Det har skjedd en gang før, og jeg tenkte å si det,
men det passet aldri.
Å nesten dø var stressende nok til å la meg gjenoppbygge kroppen.
Jeg ville ha dødd uten deg.
Jeg også.
Det krever så mye arbeid å gjenoppbygge disse kroppene.
Vi finner opp nye verktøy for å klare det.
Det kan ikke forhastes!
Hva faen mener du?
Så du hva det monsteret gjorde med Invincible?
Han var bare én viltrumit, og nå som han er død,
er det nok mange flere på vei hit.
Jeg hadde selvfølgelig allerede tenkt på det.
Men å høre det så direkte...
Bra. Jeg bryr meg ikke om hva som skal til.
Gjør dem ferdige, Sinclair.
I stedet for middag og kino tror jeg vi skal jobbe i kveld.
Jeg skjønte det.
Hei.
Mamma.
La meg bare...
Det går bra, Eve.
Vi trenger alle litt trøst for tiden.
Det går bra, mamma. Jeg har det bra...
Jeg er så lei for det.
Hvorfor det?
For alt.
Da jeg giftet meg med faren din...
Jeg visste ikke hvilket liv jeg ville gi deg, det ansvaret du ville få.
Jeg tenker tilbake på hver gang vi spurte: "Har du fått kreftene?"
Hvor håpefulle vi var.
Hvor skuffet du var da det ikke hadde skjedd.
Og det gjør meg kvalm.
Jeg ser at du blir såret og kjemper for livet, og...
Det er min feil.
Mamma, det er ikke...
Jeg kunne ha tatt deg vekk fra alt dette.
- Mamma... - Burde ikke latt faren din
la meg tro at det gikk bra.
Mamma.
Du gjorde alt riktig. Alt.
Mark, jeg er så glad i deg.
Jeg er glad i deg også.
Hvordan går det med Oliver?
Han har det bra. Han er nede i gangen.
Staben min kan knapt holde ham i senga.
Beklager å avbryte. Jeg hørte at du var våken.
- Ville takke... - Hvor er Conquest?
Var det navnet hans?
Han er død, Mark. Du drepte ham.
Hvor er liket?
Brenn det.
Ja.
Vi har mistet så mange venner de siste ukene,
og det er så mye å gjøre
at det virker rart å samles for et slikt øyeblikk.
Er det ikke derfor vi kjemper?
For å redde, eller ære, selv et enkelt liv?
Rex ville bedt meg tie og komme til poenget,
men jeg vet det var det han trodde.
Han var alltid selvsikker, men også ærlig om sine feil.
Så trygg på seg selv, men den første til å innrømme frykt.
Han var alt jeg ønsket, og fortsatt ønsker å være.
For å hedre vennen min og det han betydde for meg,
skifter jeg navn fra Rudy
til Rex,
slik at så mye av ham vil leve videre.
Jeg håper jeg kan leve opp til hans mot og offer.
Han vil bli dypt savnet.
Jeg tror Atom Eve vil si noe.
Du kunne ha gått opp dit.
Jeg tror ikke jeg...
Jeg tror ikke jeg hadde klart det.
Det var lettere slik.
Jeg forstår.
Jeg elsker deg, Rex.
Rex Splode var...
...min første...
Alt.
Bra og dårlig. Han...
Beklager.
Rex og jeg...
...hadde et komplisert forhold.
Hei.
Jeg bare...
Kan ikke tro at han er borte.
Jeg fikk ikke tatt farvel.
Vi hadde ikke pratet siden jeg flyttet ut av tårnet.
Når du kjenner noen så lenge, forblir de det samme for deg.
Det er vanskelig å la dem forandre seg eller modnes. Men Rex...
Han hadde forandret seg så mye.
Skulle ha tilbrakt mer tid med ham.
Jeg også.
Jeg elsket ham.
Virkelig.
Selv om han var utro mange ganger.
Alt skjedde så fort, jeg kan ikke...
Smiler du?
Beklager, jeg...
Trodde jeg mistet deg.
Nå kan jeg ikke slutte å tenke på at med alt som har skjedd,
så er du her og har det bra, og...
Dette blir pinlig.
Jeg blir nok aldri vant til det.
Ikke lenge til.
Mer!
Det er utført.
Takk.
Hva vil dere?
Angstrom Levy,
du har sett hva våre ambisjoner har gjort mot vår verden.
Hva vi har måttet gjøre mot oss selv for å overleve her.
Ønsker dere et nytt hjem?
Greit.
Det er bare begynnelsen på de gledene
vi skal oppnå sammen.
Du bryr deg ikke alltid om min mening,
men er dette virkelig en smart avgjørelse?
Vi har ikke noe valg, Donald.
Han er i en 400 tonn wolfram-stållegering
ti kilometer under bakken.
Hvis han så mye som rikker seg, eksploderer hele stedet.
Og så snart han kommer til bevissthet,
vil han fortelle oss alt om Viltrum-imperiet.
Hvordan vi kan stoppe dem.
Jeg slipper endelig ut i morgen. Jeg kan hjelpe deg med å fikse byene.
Hva?
Du bryr deg ikke.
Jo. Det er bare...
Det er mye som skjer, Oliver.
Ja. Og jeg kan hjelpe til.
Jeg skal høre på deg og alt. Jeg lover å være snill.
Det er derfor jeg er her.
Du hadde rett.
Du hadde rett om Maulerne og om Angstrom.
De skadet så mange og ødela så mange liv.
Angstrom drepte nesten deg og mamma.
Så hvis noen andre setter familien min, eller noen jeg elsker, i fare,
nøler jeg ikke med å drepe dem.
Jeg er tilkalt.
Tilgi meg, herre.
Ville aldri våget å vekke det store beistet
om jeg ikke hadde gledelige nyheter.
Snakk, Darkblood.
Før jeg husker at jeg lengter
etter å nyte gnagingen av kjøtt i mitt råtne glefs.
Har midler til å gjeninnsette deg på infernotronen.
Overflatebeboer med stor makt,
som denne planeten ikke har sett på evigheter.
En overflatebeboer?
Ja.
Med evner som overgår alle andre.
Hans dystre hjerte vil være bundet til din tjeneste, Dark One.
Hvordan?
Har oppdaget metoder å fremmane ham på.
Her.
Tekst: Bente
Kreativ leder Gry Viola Impelluso