Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
О, ти мъдра и нежна душа!
Помниш ли,
когато имахме всичко?
Сънуваш ли
как си тръгнахме?
Когато ти ни поведе
и как започна всичко?
РАЗКАЗВАЧ ЧУЕТЕЛ ЕДЖИОФОР
СЛОНИЦАТА МАЙКА
Историята започва до една падина, запълнена от бурята с вода.
Сред големите стада са последните гигантски слонове.
Те са наследници на благороден вид, кръстосвал някога Африка.
Техният матриарх е Атина.
50-годишната слоница е начело на разрасналото се семейство.
Като повечето от нас, и тя има съседи.
Тази история е и тяхна.
В семейството й влизат слоници роднини и техните слончета.
Толкова са близки, че малките могат да бъдат братя и сестри.
Стадото на Атина разчита на опитността и мъдростта й.
От нейните решения зависи ще оцелее ли то.
Последната й дъщеря - Принцеса, е на година.
Спокойна е, като майка си.
А ето го и Уеуе,
хулиганът на стадото.
Мъчи се да е приятел с Принцеса.
Но прекалява с усилията и това често не свършва добре.
Понеже е мъжки слон, Уеуе ще е със семейството до юношество,
после ще го напусне и ще иде в стадо мъжкари.
Мими е най-новият член на стадото.
Родена е през бурята.
От днес започват житейските й уроци.
През следващите две години ще разчита изцяло на млякото на мама.
Майка й, Мала, ражда само по веднъж на 5 г.
Всяко слонче е безценно!
Мала е тази, която я храни,
но цялото стадо се грижи за Мими.
В отглеждането на слонче участват всички.
Това е царството на Атина.
Засега обитателите му имат всичко необходимо.
Всеки ден тя води своите до гьола, на водопой,
което е главоболие за съседите.
Но стадото е полезно -
то е направило гьола, сега го поддържа разровен.
За голямата американска жаба обаче това местене и гласене сякаш няма край.
Повечето съседи на слоновете живеят на нивото на ходилата им.
По един или друг начин, всички зависят от гигантите.
Гьолът е общият им дом.
Но той започва да се смалява,
щом слънцето изгрее.
И всеки се стреми бързо да отгледа малки.
Жабата веднага пристъпва към дела.
Скоро ще има попови лъжички.
Под тях рибите фундулус са в неведение
как и кога семейството на Атина ще им помогне.
Сега вниманието им е погълнато от партньора.
Всеки път, когато мъжки прегърне женска, тя снася яйце.
После го заравя.
Свечерява и вниманието на Атина се обостря.
Стадото ще спи на крак, само така Уеуе и Мими ще са защитени.
Някои съседи обаче
тепърва се раздвижват.
Ако си жаба от вида хиромантис, един партньор не ти стига.
На жабешкия купон е поканен сума народ.
Това е първото събитие за сезона във водоема на Атина.
Жабата снася в разпенената от мъжките тиня.
Яйцата ще са в безопасност там.
Тази египетска гъска е напред с материала.
Снесла е преди седмици.
Гъсетата ще могат да летят едва след 2 мес.
Дотогава гьолът ще е и техният дом.
Мими е съвсем малка, затова Атина остава близо до водата.
И остава нащрек, докато новороденото не трупне килца и заякне.
За пръв път Уеуе вижда по-малко слонче.
Много му се иска да се сприятелят.
Едни тепърва започват да вият гнезда,
други са отметнали това.
Дълга е била нощта за хиромантис,
вече усещат умората.
Една от купонджийките се урежда с такси.
Но понякога жабите биват извозени,
волю или неволю.
Жабата обича да е на припек.
Но на слънце малките изгарят.
Уеуе показва на Мими къде има сенки.
Когато е спокойно,
Атина може да си отдъхне и да остави малките да почиват.
Уеуе обаче не мирува дълго.
Развълнуван от появата на Мими,
иска му се да я събуди и да си играят.
Мими трябва по-често да спи.
Трябва да заякне, за да може да следва стадото.
Мама гъска иска да заведе малките до безопасната вода.
И за тях това е началото.
Нощта е била изтощителна и сега са бавни.
А и предложението на мама изисква скок в неизвестното.
Объркани са -
иска им се да останат заедно, но и да са с родителите.
Едно прелитане стига да ги убеди -
могат да оцелеят само близо до мама и тате.
Всяко семейство има изтърсаче - все е последно, все се бави.
Ще го кръстим Стивън.
Родителите разчитат, че малките ги следват,
не подозират, че Стивън изостава.
Понякога и последният закъснял вади късмет.
Познанията на Атина за стадото
се предават от майка на дъщеря вече от векове.
Няма матриарх с по-дълги от нейните бивни.
Извивката си дължат на дългогодишното скубане на треви.
Лианите, които Атина най-обича, цъфтят едва за няколко дена.
Тя знае къде да ги търси.
Устремено към вкусно похапване,
стадото не гледа в краката си.
Другите да си пазят кожите.
Хамелеонът разчита на камуфлажа да го пази.
Но понякога да не помръдваш, сливайки се с пейзажа,
е пагубно решение.
Сигурно вече е в паника.
Ако хамелеонът се паникьосва.
През дъждовния сезон
семейството на Атина живее в спокоен ритъм.
Ядат, докато се стопли времето,
после тя ги повежда на водопой.
Бурята бе едва преди четири дена,
но гнездата на жабите вече са изсъхнали.
И са готови.
През следващите седмици гьолът ще е дом за поповите лъжички.
Докато се излюпват, стадото на Атина не ги забелязва.
Но други внимават -
фундулусът и костенурката отдолу ги виждат.
Само едра костенурка ги достига.
Наградата - сладкиш с пълнеж от попова лъжичка.
Първа баня за Мими.
Затова тръгва от плиткото.
И няма нужда от насърчаване.
Това е слонският рай за семейството на Атина.
Но ако скоро не завали, до седмица-две водоемите ще пресъхнат.
А стане ли така, Атина знае, че ще трябва да се местят.
Използват максимално времето на изобилие.
Копирайки мама, Принцеса се учи кое се яде.
Малките обаче още сучат.
Уеуе ще има време да трупне умения с хобота.
Ще минат месеци, преди да постигне това майсторство.
Атина знае, че наближава сухият сезон.
Подготовка за него е трупането на килограми.
А това значи - здраво тъпкане.
Но има ли на входа, има и на изхода.
За торния бръмбар това е божи дар.
Вестта пътува надалече.
И други прииждат -
няма време да протака обяда.
Трябва бързо да навие топчето тор и да го скатае,
защото наблизо дебнат лошите.
Победителят трябва да намери мека пръст и да зарови топчето,
за да се храни на спокойствие.
Освен храна на бръмбарите,
стадото доставя на всички градинарски услуги.
Повечето семена, които слонът поема, не се смилат
и той ги изхожда, където свари, а те се прихващат.
Костенурката чака някого.
Иска да яде сега, докато може.
Дъжд не се задава, става все по-горещо, а нравът - избухлив.
Слоновете приближават, а малките са неопитни,
затова родителите отдалечават ятото.
Водата намалява, стадото е разгорещено...
Положението е опасно.
Знаят как да се държат с нахал.
Слончето иска да опази малко достойнство. Изкарва си го на гълъб.
За пореден път Стивън е на опашката.
Останал е без ятото.
Сега вече се е изгубил.
Костенурката е доволна от живота.
На водопой идва женска
и мъжкарят лесно може да я пресрещне.
Но за да я смае, трябва да покаже, че го бива колкото и нея.
Днес това значи разходка.
Дълга, дълга разходка...
Стивън за пръв път вижда такива твари.
Но ще трябва да е благоразумен,
ако иска да има шанс да се събере със своите.
Беше последен и окъснял,
сега е изгубен, но късметлия.
Някои местни обитатели идват чак като изсъхне тревата
и има храна за тях.
Пчелоядите се навъртат край стадото за няколко дена,
когато скакалците наоколо са най-сочни.
Слоновете ги подплашват и птиците ги кълват.
Пчелоядите ще другаруват със слоновете само докато има скакалци.
Привършат ли те, птиците ще отлетят.
И Стивън много се радва на скакалците.
Липсват му умения, не и хъс обаче.
Долу, на земята, торният бръмбар продължава своето.
Струва ни се, че бута топчето напред,
но е надолу с главата и го бута назад.
Не вижда накъде върви, но това не го смущава.
В сравнение с ръста му, решимостта му е чутовна.
Веднъж докопал топчето, не мисли да пуска!
Независимо от габаритите на врага.
Отборът на Атина не е вкарал,
избута топката вън от терена.
И бръмбарът си я връща във владение.
Слоновете рядко се срещат с другите обитатели тук.
Чуят ли трамбоването им, костенурките си плюят на петите.
Но от бурята мина време,
вода почти не е останала, няма къде да се скрият.
Дори фундулусът се оказва на сухо.
Гьолът е бил цялата му вселена.
Но той е почти пресъхнал и дните на рибката са преброени.
Свадите в гьола зачестяват.
Всеки рискува прегазване.
Затова, който може, спасява се с бяг.
А това привлича нежелано внимание.
Слонът залага на осезанието.
С чувствителния си хобот изучава всичко непознато.
Това не е злонамереност, само любопитство.
При слоновете рядко ще видите агресия.
Дори сред мъжките,
когато се приобщават към стадото на Атина на солниците.
Няма насилие, а дружески поздрав,
кротко оценяване на йерархията,
нататък - споделяне.
Трябват умения, за да изровиш солена почва.
Иска се координация между крака и хобот, правилно дишане.
За Уеуе е трудничко.
Ако вдиша твърде мощно, гъделичкащият прах пълни носа му.
Мъчи се да удържи кихавицата си.
Това така го разсейва, че за миг изгубва приятелчето си.
Мими сякаш е вечно гладна.
Но никога не суче дълго.
Именно в тези моменти се намесва сестра й Мили
и се мъчи да напъди Уеуе далече.
Мала няма много мляко,
а Мими има нужда от всяка глътка.
Привечер вече всички са изтощени.
Мама гъска не знае, че Стивън липсва.
Почти всички гьолове вече са пресъхнали.
Атина става все по-неспокойна.
Разбира, че трябва да се преместят.
Но се тревожи, че Мими може би още не е достатъчно укрепнала.
Затруднява се в ситуации,
в които повечето малки ще се справят.
Приятелите й не са сигурни в беда ли е,
или просто е изтощена.
Но Атина прогърмява команда "Напред!"
и всички влизат в строя.
За малкото слонче няма по-лошо от това
да изостане от стадото.
Не само Атина усеща, че идва време за промяна.
Като че ли за нощ поповите лъжички са се сдобили с крака
и изскачат от гьола, минавайки към сухоземен живот.
Късмет, че костите на новите им крайници още са меки.
Но и не бива да си пробват късмета под тритонен слон.
Атина още не е повела стадото към убежището за сухия сезон
заради все още слабата Мими.
Тя още търси опора в майка си.
Но сухият сезон вече е тук. Нямат изход.
И все пак, понякога природата е добричка
и връща онова, което е отнела.
Дано прекараната отделно нощ
да е поука за Стивън, че не може без семейството.
И последните жабета са готови за сушата.
Но появилите се по-рано, вече са по-едри.
Седят и чакат.
Добро условие за хубав живот на жабата
са голямата й уста и дребните й роднини.
Сухите седмици са си казали тежката дума.
Дори Атина да се е съмнявала какво ги чака,
идването на големите ята потвърждава всичко.
Когато земята пресъхне, червеноклюният тъкач мигрира.
Огромните ята са стъписваща гледка.
За ден птичките изпиват толкова, колкото стадото слонове - за седем.
Пресушават гьола и отлитат.
Оставащата тиня пази слоновете от слънцето.
Спасителна е и за фудулуса,
хвърлящ хайвера си в калта.
Яйцата се развиват до рибки, но не се излюпват.
Могат да оцелеят седмици наред без вода.
Така, напускайки мястото,
слоновете пренасят по себе си рибките.
Така, "на стоп" фундулусите се придвижват от водоем до водоем,
на МПС марка "слон".
Атина знае, че потегли късно.
Но най-близката сигурна вода е на 150 км.
Забави потеглянето с надеждата Мими да укрепне.
Мала вече е върла защитница на Мими и дори Уеуе не е добре дошъл.
Мили, каката на Мими, може да я успокои,
но не и да я нахрани.
Дали Атина е била права да ги забави, ще отсъди времето.
Вече няма избор -
наоколо няма вода,
водоемите пред тях също пресъхват.
Трябва да сменят мястото.
Сега Мала и Мили действат в екип.
Колкото и да й се иска,
бидейки матриарх на стадото, Атина не може да постави нуждите на Мими напред.
Мала и Мими отиват на водопой,
а Атина води другите да се нахранят.
Налага й се да угажда на нуждите на всеки.
Мими отчаяно търси да пие, това значи, че млякото на Мала е свършило.
Мала не знае това,
но знае, че слабото слонче бива лесна плячка на тинята
и инстинктивно възпира Мими от водата.
Мими още не е отбита.
Ако не получава мляко,
остава без храна.
Понякога майката се нуждае от подкрепата на дъщеря си.
Нали затова е семейството?
Следващият ден е по-жежък.
Атина предчувства по-големи беди.
Не иска да остави Мими тук,
но и не би застрашила цялото стадо.
Знае, че са на последния водоем.
Днес вече и той ще пресъхне.
И костенурката усеща това и се заравя колкото може по-дълбоко в калта.
По-добре стъпкана, отколкото в железния юмрук на сушата.
Мала няма да се предаде.
Но мъничкото сърце на Мими не издържа повече.
Няма по-голяма трагедия за една майка.
Колкото и тъга да носи, смъртта понякога е и избавление.
Но за Уеуе, загубил приятел, е особено непоносима.
Атина знае, че не може да се бави повече.
До убежището им за сухия сезон има три дена път.
Потеглят със закъснение
и по пътя няма къде да пият вода.
Няма време да спират и успокояват Уеуе.
Зад тях, където преди бе гьолът,
остава мека пръст, точно каквато торният бръмбар иска!
Фундулусите вече ги няма.
Голямата американска жаба ще се зарови дълбоко за месеци напред.
Стивън е вече на два месеца.
Младите гъски вече си имат всичко.
И те се устремяват към спасението.
И те следват маршрута на слоновете.
Всеки ден Атина прави кратка почивка, за да се нахранят.
Отстъпчиви са с Уеуе.
Дори Принцеса е търпелива.
Мили няма мляко,
но сукането на Уеуе успокоява и двамата.
Към новото място Атина поема по път, запечатан като на картата в ума й.
Научила го е от своята майка завинаги.
Предстои да минат през пустош.
Но не са сами по пътя.
Всички живи създания търсят спасение.
А то е водоем, който се захранва с подпочвени води.
И дори в разгара на сухия сезон, вода има за всички.
Освен слонското, и семейството на Стивън са бежанци.
Тук ще чакат дъждовния сезон, за да се върнат у дома.
Атина идва тук само в най-сушавите години.
И само в този период не е единствена пълновластна господарка.
Това е Сатао - царят на всички слонове.
Гигантски мъжки слон.
Но той е добродушен великан.
Всички му се подчиняват.
Цяла година е някъде в дивото,
сега ще се възползва да види има ли разгонена женска.
Нусу е млада женска от семейството на Атина.
Но е бременна.
За пръв път от смъртта на Мими насам виждаме Уеуе щастлив.
Тук ще се запознае с малки от други стада.
А щом се изтощи от игри, близките му са тук, ще се погрижат.
С напредването на сухия сезон и тук храната става по-оскъдна.
Всяка вечер семейството на Атина се запътва надалече да търси храна.
След всяко такова пътуване трябва да се връщат при водата.
Спасително въже,
което ги привързва към убежището,
но и стяга примката около врата им.
Изтощени са, без сили - храна почти няма.
В началото убежище, мястото се е превърнало в затвор.
Когато не пада дъжд,
сухият сезон се превръща в суша.
Последиците и щетите от това се трупат.
Атина не смее да тръгне -
на пешеходно разстояние друг водоем няма.
В такава засуха умираш не от жажда, а от глад.
Краят е надвиснал над всички. Въпрос на време е.
Атина е на 50 г., но за пръв път вижда такава суша.
Налага се да вземе най-тежкото решение досега.
Застрашен е животът на цялото семейство.
Ако не ги поведе нанякъде, ще ги умори гладът.
Но ако потеглят в лош момент,
ще загинат от жажда.
Каквото и да стане, отговорността ще е изцяло нейна.
Вярват й безгранично,
когато решава да ги поведе към дома, не се поколебават.
Тя е техният матриарх.
Биха я последвали навсякъде.
Но и обратно, у дома положението е зле.
На мястото на гьола заровилите се в калта още са живи, но като в гроб.
Безжизнени, но живи, в анабиоза.
За да се върнат към живот всички те,
трябва да завали.
Преди, в пустите места,
стадото всячески пазеше Уеуе от палещото слънце.
Но за да е в крак, той трябваше да побързва.
А това е изтощително.
И когато Атина най-сетне спира,
причината не е да търси храна, а да помене един от роднините.
И за известно време всички забравят за сушата,
обединени от проумяването на миналото.
И на осъзнаването какво е да си слон.
Накъде отиват ще диктува сушата.
Родните им земи са едва на ден път
и само едно нещо може да накара Атина да спре точно сега.
Носила бебето си почти две години,
Нусу ражда.
Новороденото е женско.
То не знае къде попада.
Най-важното за него сега е да се нахрани.
А Уеуе, както винаги, копнее за нови другарчета.
Раждане в такъв момент е като зла прокоба.
Атина обаче мисли по-иначе.
Хилядолетно е вярването, че слоновете призовават дъжда.
Истината е, че Атина може да го надуши отдалече,
от над 150 километра.
За връщането на баланса тук има само един начин.
Повече от година не бяха виждали реки.
Шокът е голям.
Да се родиш точно преди дъждовния сезон, в Африка се счита за добро знамение.
Тук дъждът винаги е празник.
И за пореден път слонските пътеки ще насочат водата към водоемите.
Дъждът разбужда и онези в пръстта.
Както усмивката променя всяко лице,
така всяко пътуване оставя следи по лицето на континента.
Младите гъски още се движат заедно,
но скоро ще се пръснат в търсене на партньори.
Верен на себе си, Стивън пак е последен.
Чифтосването на костенурките е бавно и мудно.
Най-сетне обаче тя го приема.
И отново водоемът е спасението.
Уеуе се чувства най-добре у дома.
А какво по-хубаво от това да споделиш дома с нов приятел!
След голямата засуха идват обилни валежи.
Избуялата след тях растителност привлича нови стада,
в мащаб, невиждан от десетилетия.
И за няколко дена се оформя мегастадо от над хиляда слона.
Това е най-голямото сборище на слонове на планетата.
Пътуването сближи Уеуе и Принцеса.
То бе и първият етап в трупането на познания,
които ще са им от полза в живота.
Това няма да е последната суша.
Стадото на Атина обаче не ще забрави изключителния матриарх,
повел ги по дългия път към дома.
На света не остават много от тези гиганти с бивни.
Днес този малък участък от континента все още им принадлежи.
А нас подсеща за времената,
когато са властвали над цяла Африка.
В ПАМЕТ НА САТАО И АТИНА
САТАО
УБИТ ОТ БРАКОНИЕРИ, ДОКАТО СЕ СНИМА ФИЛМЪТ
НАЙ-ЕДРИЯТ СЛОН НА СВЕТА
АТИНА
ЗА ПОСЛЕДНО ВИДЯНА ДА ПРЕДВОЖДА СТАДОТО ДАЛЕЧЕ ОТ ДОМА
НАУЧЕТЕ ПОВЕЧЕ ЗА СЛОНОВЕТЕ И КАК МОЖЕМ ДА ИМ ПОМОГНЕМ
В ПАМЕТ И НА ПРИЯТЕЛЯ И УЧИТЕЛЯ НИ АЛАН РУТ
Превод: Албена Христофорова