Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ak, viedā un laipnā dvēsele!
Vai atceries...
kad tas viss notika?
Vai redzi sapņos to laiku...
kad mums bija jāaiziet?
Kad tu mūs aizvedi prom...
un kā tas sākās.
STĀSTA ČŪITELS EDŽIOFORS
ZILOŅU KARALIENE
Šis stāsts sākas pie ūdens bedres, ko piepildījis negaiss.
Starp plašajiem ganāmpulkiem te ir arī pasaulē lielākie ilkņu īpašnieki.
Dižciltīgi dzīvnieki, kas reiz apdzīvoja visu Āfriku.
Viņu karaliene ir Atēna.
Viņa ir 50 gadus veca barvede, savas paplašinātās ģimenes galva.
Tāpat kā mums, viņai ir kaimiņi.
Un stāsts ir arī par viņiem.
Atēnas ģimeni veido radnieciskas mātītes un viņu mazuļi.
Bara attiecības ir tik ciešas, ka mazie aug kā brāļi un māsas.
Atēnas ģimene paļaujas uz viņas pieredzi un gudrību.
Viņa pieņem lēmumus, no kuriem atkarīga visu dzīvība.
Viņas jaunākā meita Princese ir gadu veca.
Un tikpat mierīga kā māte.
Šis ir Veve,
bara palaidnis.
Viņš grib draudzēties ar Princesi,
bet pārcenšas un bieži iekuļas nepatikšanās.
Tāpat kā visi puikas, Veve ar ģimeni paliks līdz pusaudža gadiem
un tad pametīs mājas, lai pievienotos tēviņu baram.
Mimī ir ģimenes jaunākā atvase.
Viņa piedzima negaisa laikā.
Šī viņai ir dzīves skolas pirmā diena.
Nākamos divus gadus viņas dzīvība būs atkarīga no mātes piena.
Viņas mātei Malai mazuļi dzimst tikai reizi piecos gados,
tāpēc katrs no tiem ir mīļš un dārgs.
Kaut arī Mimī baros vienīgi Mala,
viņu mīlēs un auklēs visi,
jo, ko nemāca vecāki, to māca pasaule.
Šī ir Atēnas karaliste.
Pagaidām te viņiem ir viss, kas vajadzīgs.
Katru dienu viņa ved ģimeni uz ūdens bedri,
un kaimiņiem tas var sagādāt neērtības.
Tomēr ziloņi viņiem ir vajadzīgi,
jo tie ūdens bedri izveidoja un tagad to uztur.
Bet vērša vardei šķiet, ka celtniecība te nekad nebeigsies.
Vairums ziloņu kaimiņu dzīvo pie pašām to kājām.
Tā vai citādi viņi visi ir atkarīgi no saviem milzu draugiem.
Ūdens bedre ir viņu mājas,
bet, tiklīdz parādās saule,
tā sāk sarukt.
Ir jāsteidz veidot ģimeni.
Vērša varde tūlīt ķeras pie lietas,
un drīz te būs pilns ar kurkuļiem.
Apakšā karpzobes neko nezina par to,
kā un kad Atēnas ģimene tām palīdzēs.
Šobrīd visa pārējā pasaule tām ir vienaldzīga.
Ik reizi, kad tēviņš apskauj mātīti, viņa iznērš pa ikram...
un to aprok.
Kad iestājas nakts, Atēnai ir jābūt īpaši modrai.
Viņas ģimene gulēs stāvus, lai labāk pasargātu Vevi un Mimī.
Bet dažiem kaimiņiem
ballīte tikai sākas.
Putu vardes mātītei ar vienu partneri nekādi nepietiek.
Viņa saaicina veselu baru uz putu ballīti.
Šis ir sezonas pirmais pasākums pie Atēnas ūdens bedres.
Viņa iznērsīs ikrus tēviņu sakultajās putās,
un tur tie drošībā attīstīsies.
Augšā Ēģiptes zoss ir tikusi soli tālāk.
Viņa olas izdēja pirms dažām nedēļām.
Paies divi mēneši, pirms putnēni būs gatavi lidot.
Līdz tam laikam ūdens bedre būs viņu mājas.
Tā kā Mimī ir tik maza, Atēna neiet tālu no ūdens.
Viņa vienmēr ir piesardzīga, līdz mazie pieņemas svarā un kļūst stiprāki.
Veve pirmo reizi ir saticis kādu, kas jaunāks par viņu,
un viņš ļoti grib sadraudzēties.
Kad daži sāk vīt ligzdas,
citi jau ir pabeiguši.
Putu vardēm ir bijusi gara nakts,
un viņas sāk pagurt.
Bet viens uzdzīvotājs mājās var braukt ar taksometru.
Dažreiz putu vardei ir jādodas ceļojumā,
vai nu viņa to grib, vai ne.
Putu vardei patīk sēdēt saulē,
bet zilonēnu āda var apdegt,
tāpēc Veve parāda Mimī, kur vislabāk atrast ēnu.
Kamēr viss ir labi,
Atēna var atslābt un ļaut mazuļiem atpūsties.
Taču Veve nepaliek mierā ilgi.
Viņš ir priecīgs par Mimī ierašanos
un grib draudzeni pamodināt, lai varētu spēlēties.
Mimī ir jāatpūšas, kamēr var.
Viņai ir jāuzkrāj spēki, lai tiktu līdzi ģimenei.
Zosu māte grib savus bērnus nogādāt ūdens bedrē, kur ir drošāk.
Arī viņiem šī ir pirmā diena,
un pēc nogurdinošas nakts viņi nemaz nesteidzas.
Turklāt tam, kas būs jādara, vajadzīga milzu ticība.
Viņiem jāizšķiras -
palikt pie pārējiem vai pievienoties vecākiem.
Ar vienu šādu lidojumu pietiek, lai kļūtu skaidrs,
ka lielākas izredzes izdzīvot ir kopā ar mammu un tēti.
Katrā ģimenē viens allaž paliek pēdējais.
Sauksim viņu par Stīvenu.
Vecāki paļaujas, ka mazie turēsies līdzi,
tāpēc nezina, ka Stīvens ir palicis ligzdā.
Dažkārt atpalicējiem tomēr paveicas.
Atēnas zināšanas par savu karalisti
ir mantotas no paaudzes paaudzē gadsimtiem ilgi.
Viņas ilkņi ir lielāki nekā citām mātītēm.
Ierobi gadu gaitā radījusi zāles un vīteņu raušana.
Viņas mīļākie vīteņi zied tikai pāris dienu gadā,
un viņa zina, kur tos atrast.
Cerības uz mielastu novērš ģimenes domas
no tā, kas notiek lejā pie kājām,
tāpēc kaimiņiem ir jāuzmanās pašiem.
Hameleons paļaujas, ka viņu pasargās spēja maskēties,
taču reizēm lēmums palikt mierā un saplūst ar apkārtni
var izrādīties gluži aplams.
Viņš droši vien ir tik tuvu panikai,
cik vien hameleons var būt.
Atēnas ģimenei
dzīve zaļajā periodā ir patīkami mierīga.
Viņa ļauj visiem ēst, kamēr diena iesilst,
un tad ved viņus padzerties.
Ir pagājušas tikai četras dienas kopš negaisa,
bet putu varžu ligzdas saulē jau ir izkaltušas.
Nu tās ir gatavas.
Dažas nākamās nedēļas ūdens bedre būs mājas sīkajiem varžu kurkuļiem.
Atēnas ģimene viņu izšķilšanos nemaz nemanīs,
taču to pamanīs
karpzobes un bruņrupuči, kas dzīvo zem tiem.
Ligzdas var aizsniegt tikai lielākais bruņrupucis.
Viņa balva ir bezē cepums ar mīkstu kurkuļu pildījumu.
Mimī ūdenī ir pirmo reizi,
tāpēc sākumā viņa iet seklajā galā,
un nemaz nav jāmudina.
Atēnas ģimenei tā ir paradīze.
Tomēr, ja atkal nesāks līt, ūdens bedres dažās nedēļās izzudīs.
Atēna zina - ja tas notiks, viņiem no šīs karalistes būs jāaiziet,
tāpēc šis pārpilnības laiks jāizmanto, cik vien var.
Princese mācās ēst, atdarinot mammu,
bet mazuļi aizvien dzer pienu,
tāpēc Vevem ir laiks patrenēt kājas un snuķi.
Tomēr paies vairāki mēneši, līdz viņš apgūs šāda līmeņa prasmes.
Atēna zina, ka drīz būs sausais periods.
Tam var sagatavoties, tikai pieņemoties svarā.
Tas nozīmē - jābāž tik mutē.
Bet tam, kas iet iekšā... ir jānāk ārā.
Mēslvabolei tā ir dievu dāvana.
Šī vēsts ir sasniegusi daudzus.
Tā kā ierodas arī citi,
nesteidzīgām pusdienām laika nav.
Ir jāsaveļ bumbiņa un jāripina prom pēc iespējas ātrāk,
jo bandītu te netrūkst.
Uzvarētājam nu ir jāatrod pietiekami mīksta zeme, lai bumbu apraktu
un varētu mierīgi mieloties.
Atēnas ģimene ne vien baro vaboles,
bet arī sniedz šai karalistei bezmaksas dārzkopības pakalpojumus.
Vairums apēsto sēklu netiek sagremotas
un, lai kur viņi ietu, tiek sastādītas glītās komposta kaudzēs.
Bruņrupucis kādu gaida.
Viņam kaut kas ir padomā, tāpēc jāpaēd tagad, kamēr var.
No lietus nav ne vēsts. Kļūst karstāks, un pacietība sāk zust.
Atnākot ziloņiem, jaunajai zosu ģimenei
ir jāturas drošā attālumā.
Bet ūdens līmenis krītas un bars ir sakarsis,
tāpēc to ir grūti izdarīt.
Putni iebiedēšanai nepakļaujas.
Viņa cenšas saglabāt pašcieņu un izgāž dusmas uz balodi.
Stīvens atkal ir aizkavējies
un atpalicis no citiem.
Un šoreiz viņš ir nomaldījies.
Bruņrupucim uzsmaida veiksme.
Mātīte ir atnākusi padzerties.
Viņš viegli varētu tai aizšķērsot ceļu,
taču grib atstāt iespaidu un pierādīt, ka ir tikpat izturīgs kā viņa.
Un tas nozīmē - doties pastaigā.
Garā pastaigā.
Stīvens šādus radījumus iepriekš nav redzējis.
Viņam būs ātri jāmācās,
lai būtu jebkādas cerības atkal satikt savu ģimeni.
Iepriekš Stīvens bija atpalicējs.
Nu viņš ir nozaudējies veiksminieks.
Daži Atēnas kaimiņi uzrodas tikai tad, kad pļavas sāk izkalst
un ir dabūjams ēdiens.
Bišu dzeņi Atēnas ģimenei pievienojas tikai uz dažām dienām,
kad karalistes sienāži ir vissulīgākie.
Viņi zina, ka ģimene tos iztramdīs.
Bišu dzeņu draudzība būs vien tik ilga, kamēr būs sienāži.
Tiklīdz tie beigsies, putni dosies tālāk.
Stīvenam sienāži patīk ne mazāk kā citiem.
Varbūt viņam trūkst prasmju, taču ne ambīciju.
Lejā pie kājām mēslvabole turpina iesākto.
Izskatās, ka tā bumbu veļ uz priekšu,
bet patiesībā tā ir ar galvu uz leju un driblē to atmuguriski.
Viņa neredz, kur iet, taču tas viņu neuztrauc.
Vaboles apņēmība ir nesalīdzināmi lielāka par viņu pašu.
Nu, kad bumba dabūta, viņa to neatdos...
lai cik lieli arī nebūtu pretinieki.
Atēnas komandai nepaveicās,
bet tā izsita bumbu no laukuma,
tāpēc tā atkal nonāk pie mēslvaboles.
Dažus kaimiņus Atēnas ģimene satiek reti.
Kad vien bruņrupuči dzird tos tuvojamies, viņi nozūd.
Bet negaiss bija pirms vairākām nedēļām
un ūdens ir tik sekls, ka nav, kur paslēpties.
Pat karpzobe ir kā no laivas izmesta.
Ūdens bedre ir visa viņas pasaule,
bet, kad ūdens atlicis tik maz, arī viņas laiks ir gandrīz beidzies.
Baseina ballīte kļūst trakāka
un viņus var saspiest,
tāpēc tie, kas var glābties, to arī dara.
Bet tas tikai piesaista uzmanību.
Ziloņiem patīk visu aptaustīt.
Visu jauno viņi izpēta ar jutīgo snuķi un pēdām.
Tas nav domāts ļauni - tikai ziņkārība.
Ziloņi reti izrāda agresiju.
Pat tēviņi,
kas Atēnas ģimenei piebiedrojas sāls laizīšanas vietā,
nav agresīvi, bet sasveicinās,
klusi apliecina statusu...
un tad dalās.
Sāļās zemes rakšana ir jāapgūst.
Tam vajadzīga kāju un snuķa koordinācija un elpas kontrole.
Vevem tas vēl jāmācās.
Ja viņš pūš par stipru, kutinošie putekļi saskrien degunā.
Taču viņš mācās, kā noturēties un nešķaudīt.
Tas ir tik mulsinoši, ka uz brīdi viņš pazaudē savu draudzeni.
Mimī vienmēr šķiet izsalkusi,
taču viņa nekad nezīž ilgi.
Tā ir vienīgā reize, kad iesaistās lielā māsa Milija,
kas cenšas aizdzīt prom Vevi.
Malai ir maz piena,
un Mimī ir vajadzīgs katrs malks.
Dienas beigās visi ir noguruši.
Zosu māte joprojām nezina, ka Stīvens ir pazudis.
Lielākā daļa ūdens bedru karalistē ir izsīkušas,
un Atēna kļūst nemierīga.
Tagad viņa zina, ka viņiem būs jādodas prom,
bet viņa raizējas, ka Mimī nav pietiekami stipra, lai to spētu.
Šķiet, viņa iestrēgst situācijās,
ar ko vairums mazuļu tiktu galā bez grūtībām.
Draugi nesaprot, vai viņa ir nonākusi grūtībās
vai tikai ļoti nogurusi.
Bet, kad Atēna norūc: "Kustamies!",
visiem ir jābūt ierindā.
Ziloņu mazulim nav nekā sliktāka
par iespēju palikt vienam.
Pārmaiņu tuvošanos jūt ne tikai Atēna.
Gandrīz vienā naktī vērša varžu jaunuļiem ir izaugušas kājas,
un nu viņi pamet ūdeni, lai sāktu dzīvot uz zemes.
Laimīgā kārtā viņu jaunie kauli vēl ir ļoti mīksti.
Bet labāk neizaicināt veiksmi ar trim tonnām ziloņu.
Atēna vēl nav devusies ceļā uz sausā perioda patvērumu,
jo Mimī ir grūti.
Viņai ir vajadzīgs mātes iedrošinājums.
Iestājas sausais periods, un atpakaļceļa nav.
Bet dažreiz daba uzsmaida
un to, ko paņēmusi, atdod atpakaļ.
Cerams, ka nakts vienatnē
būs Stīvenam iemācījusi, cik ļoti viņam vajadzīga ģimene.
Pēdējie vardulēni ir gatavi iznākt krastā,
bet tie, kas bija pirmie, ir lielāki.
Un viņi gaida.
Vērša vardei dzīve vislabāk sākas tad,
ja ir liela mute un mazi radinieki.
Karalistē nedēļas bez lietus ir prasījušas savu.
Ja Atēna vēl šaubījās par to, kas notiks,
tad lielā putnu bara ierašanās to apstiprina.
Kad zeme visapkārt izžūst, kvelejas ir spiestas pārceļot.
Viņu pēkšņā ierašanās ir iespaidīga.
Un dienas laikā tās izdzers tikpat, cik Atēnas ģimene nedēļā.
Kad putni dodas tālāk, ūdens bedre ir izdzerta sausa.
Atēnas ģimene izmantos dubļus kā saules krēmu.
Un tas ir svarīgi karpzobēm,
jo dubļos ir to ikri.
Tajos ir attīstījušās sīkas zivtiņas, tikai tās nav izšķīlušās.
Ārpus ūdens tās var izdzīvot vairākas nedēļas,
tāpēc, kad Atēnas ģimene dosies prom,
tā paņems līdzi arī sīkus pasažierus.
Tā karpzobju mazuļi tiek no vienas ūdens bedres uz citu -
jājot ar ziloni.
Atēna zina, ka vajadzēja būt jau prom,
taču tuvākais pastāvīgais ūdens ir gandrīz 160 km tālu
un viņa aizkavējās, cerot, ka Mimī kļūs stiprāka.
Mala viņu tagad tik ļoti sargā, ka pat Veve vairs netiek klāt.
Mimī lielā māsa Milija var viņu mierināt,
bet nevar dot pienu, kas viņai tik ļoti vajadzīgs.
Laiks rādīs, vai Atēnas lēmums aizkavēties bija pareizs.
Tagad viņai nav izvēles.
Karalistē nav ūdens,
un dīķi viņu ceļā izžūst.
Viņiem ir jādodas uz patvērumu.
Mala un Milija tagad sadarbojas.
Lai kā Atēna to negribētu,
viņa nedrīkst uzskatīt, ka Mimī vajadzības ir svarīgākas par visu ģimeni.
Kamēr Mala un Mimī padzeras,
Atēna aizved pārējos paēst,
jo viņai jāsalāgo visu vajadzības.
Mimī lielās slāpes var nozīmēt tikai to, ka Malas piens ir beidzies,
bet Mala to nevar zināt.
Viņa zina, ka vājš zilonēns var viegli iestigt dubļos,
un viņas instinkts liek darīt visu, lai Mimī no tā pasargātu.
Mimī vēl būtu jāzīž piens.
Ja viņa to nedabū,
viņa paliek izsalkusi.
Dažreiz mātei ir vajadzīgs meitas atbalsts.
Tāpēc jau ir ģimene.
Nākamajā dienā ir karstāks
un Atēnas izvēle vēl grūtāka.
Viņa negrib atstāt Mimī,
bet nevar arī riskēt ar visu ģimeni.
Atēna zina, ka ir sasniegts pēdējais dīķis.
Un šodien tas izžūs.
To jūt arī bruņrupucis un ierokas dziļi dubļos, kamēr var.
Viņš labāk riskēs, ka viņam var uzkāpt, nekā kritīs sausā perioda nagos.
Mala nepadodas.
Bet beigās Mimī sirsniņa neiztur.
Mātei tas ir sliktākais, kas var notikt.
Dažreiz, lai cik skumji nebūtu, nāve atbrīvo no turpmākām ciešanām.
Bet Vevem draudzenes zaudējums ir īpaši smags.
Atēna zina, ka vairs kavēties nedrīkst.
Līdz sausā perioda patvērumam vēl jāiet trīs dienas.
Un viņi sāka iet tik vēlu,
ka pa ceļam vairs nav, kur padzerties.
Nav laika apstāties un mierināt Vevi.
Aiz viņiem, kur bija ūdens bedre,
tagad ir mīksta zeme, kādu meklēja mēslvabole.
No karpzobēm palikušas tikai atmiņas.
Vērša varde ieraksies dziļi zemē un nākamos mēnešus pavadīs tur.
Ir pagājuši divi mēneši, kopš izšķīlās Stīvens.
Zoslēni nu ir pilnībā izauguši.
Arī viņi dosies uz patvērumu
pa to pašu ceļu kā ziloņi.
Ik dienu Atēna uz brīdi apstājas, lai viņi varētu paēst.
Nu viņi pret Vevi ir laipnāki.
Pat Princese kļuvusi iecietīgāka.
Milijai nav piena,
bet Veves zīšana sniedz mierinājumu abiem.
Atēna, ejot prom no karalistes, vadās pēc ziloņu taku kartes savā prātā.
Viņa to iemācījās no mātes un nekad nav aizmirsusi.
Ir jāiet caur neauglīgo bedlendu.
Bet viņi neiet vieni.
Visi dodas uz patvērumu.
Patvērums ir ūdens bedre, ko piepilda pazemes avots.
Pat vissausākajā laikā ūdens te pietiek visiem.
Līdz ar ziloņiem patvērumu meklē arī Stīvena ģimene.
Viņi te paliks, līdz sāks līt un visi varēs atgriezties mājās.
Atēna te nāk tikai sausākajos gados.
Te ir vienīgā vieta, kur monarha statuss ir vēl kādam.
Tas ir Satao, visu karalis.
Mītiski liels ilkņainis.
Viņš ir maigs milzis,
kam visi izrāda cieņu.
Viņš visu gadu ir bijis tuksnesīgās vietās
un izmantos šo iespēju, lai noskaidrotu, vai kāda mātīte nav gatava pāroties.
Nusu ir jauna mātīte no Atēnas ģimenes.
Bet viņa jau gaida mazuli.
Pirmo reizi kopš Mimī nāves Veve ir priecīgs.
Te viņš var satikt zilonēnus no citām ģimenēm.
Bet, kad viņš no spēlēšanās ir piekusis, viņa ģimene vienmēr izlīdz.
Sausajam periodam turpinoties, ēdamā pie ūdens bedres kļūst arvien mazāk.
Katru vakaru Atēnas ģimenei jāceļo arvien tālāk, lai paēstu.
Pēc katra ceļojuma projām viņiem atkal jāatgriežas pie ūdens.
Tā ir viņu dzīvības artērija.
Taču tas piesien viņus pie patvēruma,
un mezgls savelkas arvien ciešāk.
Viņiem nav spēka, jo gandrīz viss ir apēsts.
Sākotnējais patvērums pamazām ir pārvērties par cietumu.
Kad lietus joprojām nesākas,
sausais periods izvēršas par sausumu.
Un tā sekas kļūst arvien smagākas.
Atēna neuzdrošinās aiziet,
jo tuvumā nav cita ūdens avota.
Šādā sausumā nogalina nevis slāpes, bet bads.
Viņiem visiem tas ir tikai laika jautājums.
Savos 50 gados Atēna nav piedzīvojusi tik lielu sausumu.
Tagad viņai jāpieņem izšķirošais lēmums.
Šoreiz uz spēles ir likta visas ģimenes dzīvība.
Ja viņa paliek, tie nomirs no bada.
Ja viņa aiziet un kļūdās ar laiku,
tie visi nomirs no slāpēm.
Lai kāds nebūtu iznākums, par to būs atbildīga tikai viņa.
Viņi Atēnai tic tik ļoti,
ka viņas lēmumu atgriezties karalistē neviens neapšauba.
Viņa ir barvede.
Viņi tai sekos jebkur.
Atpakaļ karalistē nav labāk.
Tie, kas ierakās bijušajā ūdens bedrē, ir dzīvi, taču kā kapā.
Viņi atrodas apturētas dzīvības stāvoklī.
Lai burvestība tiktu lauzta,
ir vajadzīgs lietus.
Ārā bedlendā
ģimene cenšas pasargāt Vevi no saules.
Bet uz katru lielo soli viņam jāsper divi,
un tas prasa savu.
Kad Atēna beidzot apstājas,
tas nav ēdiena dēļ, bet tādēļ, lai pieminētu vienu no savējiem.
Uz brīdi sausums ir aizmirsts,
un visi vienojas izpratnē par to, kas bijis
un ko nozīmē būt vienam no viņiem.
Vieta, kurp viņi dodas, joprojām ir sausuma varā.
Kad karaliste ir tikai dienas gājumā,
tikai viens var likt Atēnai apstāties.
Iznēsāts gandrīz divus gadus,
ir piedzimis Nusu mazulis.
Tā ir meitene.
Viņai nav ne jausmas, kādā pasaulē viņa ienākusi.
Galvenais ir atrast savu pirmo maltīti.
Kā parasti, Veve grib sadraudzēties.
Varētu šķist, ka šis ir sliktākais laiks, kad piedzimt,
taču Atēna domā citādi.
Tūkstošiem gadu cilvēki uzskatīja, ka ziloņi spēj piesaukt lietu.
Patiesībā viņa sajuta lietus tuvošanos,
kad tas bija vairāk nekā 160 km tālu.
Ir tikai viens veids, kā karaliste var atgūt līdzsvaru.
Ir pagājis gads, kopš viņi redzēja plūstam ūdeni,
un tas ir īsts pārsteigums.
Āfrikā piedzimt lietus perioda sākumā nozīmē veiksmi.
Lietus vienmēr ir iemesls svinībām.
Atkal ziloņu takas novadīs ūdeni, un tas piepildīs ūdens bedres.
Zem zemes lietus ir kā modinātāja zvans.
Kā katrs smaids atstāj pēdas sejā,
tāpat arī katrs ceļojums atstāj pēdas šajā kontinentā.
Jaunās zosis aizvien turas ciešā barā,
bet drīz tās sāks meklēt pašas savus partnerus.
Un, kā parasti, Stīvens atkal ir pēdējais.
Bruņrupucis uzmanību dāmai izrādījis lēni un neatlaidīgi,
un beidzot viņa to ir pieņēmusi.
Atkal ūdens bedre būs visu dzīvības artērija.
Vevem nav mīļākas vietas par mājām.
Un nekas nav labāks par jaunu draudzeni, ar kuru tās dalīt.
Pēc liela sausuma nāk liels lietus.
Sazaļojusī karaliste piesaista daudz citu ģimeņu,
kā tas nav noticis gadu desmitiem.
Uz dažām dienām viņi izveido 1000 ziloņu lielu superbaru.
Te vienuviet ir vairāk šīs sugas pārstāvju nekā jebkur citur uz zemes.
Šis ceļojums ir satuvinājis Vevi un Princesi,
un tas ir bijis pirmais solis to zināšanu apguvē,
kuras viņiem noderēs visu mūžu.
Sausums būs jāpiedzīvo vēl ne reizi vien,
bet Atēnas ģimene nekad neaizmirsīs savu īpašo barvedi,
kas viņus aizveda prom... un atkal atveda mājās.
Šo milzīgo ilkņu īpašnieku ir atlicis pavisam maz.
Pagaidām šis mazais kontinenta stūrītis vēl pieder viņiem.
Tas atgādina, kā bija agrāk...
kad viņiem piederēja visa Āfrika.
SATAO UN ATĒNAS PIEMIŅAI
MALUMEDNIEKI VIŅU NOGALINĀJA ŠĪS FILMAS UZŅEMŠANAS LAIKĀ.
VIŅŠ BIJA PASAULĒ LIELĀKAIS ILKŅAINIS.
ATĒNA
PĒDĒJOREIZ REDZĒTA, VEDOT ĢIMENI PROM NO KARALISTES.
UZZINIET VAIRĀK PAR ZILOŅIEM UN TO, KĀ JŪS VIŅIEM VARAT PALĪDZĒT!
VELTĪTS MŪSU DRAUGA UN PADOMDEVĒJA ALANA RŪTA PIEMIŅAI.
Tulkojusi: Inguna Puķīte