O, visa, vänliga själ.
Minns du...
...när allt detta tillhörde oss?
Drömmer du om...
...när vi måste ge oss iväg?
När du ledde oss iväg...
...och hur allt började.
BERÄTTAD AV CHIWETEL EJIOFOR
ATHENA: ELEFANTDROTTNINGEN
Vår historia börjar vid ett vattenhål som hade fyllts av regnovädret.
Bland hjordarna här finns världens sista jätteelefanter.
Ättlingar till en ädel stam som en gång sträckte sig tvärsöver Afrika.
Drottning över dem alla är Athena.
Hon är en 50-årig matriark, ledare för hela sin släkt.
Liksom de flesta av oss har hon grannar.
Och det här är även deras historia.
Hennes familj utgörs av kvinnliga släktingar och deras ungar.
De står varandra så nära att ungarna lika gärna kunde vara syskon.
Athenas familj förlitar sig på hennes erfarenhet och vishet,
för hon tar besluten som avgör deras överlevnad.
Hennes yngsta dotter, Princess, är ett år gammal.
Och lugn liksom sin mor.
Och så har vi Wewe,
hjordens buspojke.
Han försöker alltid bli vän med Princess.
Men han tar i för mycket, så att han ställer till det för sig.
Som pojke kommer Wewe att stanna hos familjen tills han är tonåring.
Då ansluter han sig till en hjord med bara hannar.
Mimi är familjens minsting.
Hon föddes under regnovädret.
För henne är det första dagen i en livstid av lärande.
De kommande två åren är hon helt beroende av modersmjölken.
Hennes mor, Mala, föder bara en gång vart femte år,
så varje unge är dyrbar.
Mala är den som matar henne,
men alla månar om Mimi,
för det krävs en hel hjord för att uppfostra en elefantunge.
Det här är Athenas kungadöme.
För ögonblicket finns här allt de behöver.
Varje dag för hon hela sin familj till det största vattenhålet,
vilket kan irritera hennes grannar.
Men de behöver elefanterna,
för de gjorde vattenhålet och håller det nu öppet.
Men för oxgrodan kan det kännas som om bygget aldrig blir färdigt.
De flesta av familjens grannar ser elefanterna ur grodperspektiv.
På olika sätt är de alla beroende av sina jättestora vänner.
Vattenhålet är hem för dem alla.
Men så fort solen kommer fram
börjar det krympa.
Så det är en klappjakt för att utöka sin familj.
Oxgrodan sätter genast igång,
och snart finns här grodyngel.
Under dem vet den äggläggande tandkarpen inte
hur eller när Athenas familj ska hjälpa dem.
Just nu har de bara ögon för varandra.
Varje gång hannen omfamnar honan, lägger hon ett ägg...
...som hon gräver ner.
När mörkret faller vet Athena att hon måste vara särskilt vaksam.
Så familjen sover stående, för att bättre kunna skydda Wewe och Mimi.
Men för en del av grannarna
har festen bara börjat.
Om man är en Chiromantis xerampelina räcker det inte med en partner.
Hon bjuder in hela högen till en skumfest.
Det är det första eventet för säsongen vid Athenas vattenhål.
Hon lägger sina ägg i skummet som vispas upp av hannarna,
och de utvecklas i trygghet där inne.
Där uppe är en egyptisk gås steget före.
Hon la sina ägg för några veckor sedan.
Det tar två månader innan hennes ungar är flygfärdiga.
Till dess är vattenhålet deras hem.
Eftersom Mimi är så ung, flyttar sig inte Athena långt från vattnet.
Hon är alltid försiktig tills en nyfödd börjar växa till sig och blir starkare.
Det är första gången Wewe har träffat någon som är yngre,
och han vill gärna att de blir vänner.
Medan en del just har börjat på sina bon,
är andra nästan färdiga.
Det har varit en lång natt för skumgrodorna,
och de börjar tröttna.
Men en festprisse tar i alla fall taxi hem.
Ibland får en skumgroda en åktur
vare sig han vill eller inte.
Skumgrodan är nöjd med att sitta ute i solen.
Men solen kan bränna en unges hud,
så Wewe visar Mimi var hon kan hitta skugga.
Medan livet är enkelt
kan Athena koppla av och låta ungarna vila.
Men Wewe ligger aldrig länge.
Han är glad för att Mimi har kommit,
och vill hellre väcka sin nya vän för att leka.
Mimi måste vila medan hon kan.
Hon måste bli stark så att hon hinner med sin familj.
Gåsmor vill samla sina ungar i tryggheten vid vattenhålet.
Det är dag ett för dem också.
Och efter en tröttande kväll har de ingen brådska.
Förresten kräver det hon föreslår att stort steg i tro.
De har motstridiga instinkter
mellan att stanna tillsammans eller bli med sina föräldrar.
Det krävs bara en förbiflygning för att övertyga dem om
att bästa chansen för överlevnad är att hålla sig nära mamma och pappa.
I varje familj finns det alltid någon som är sist jämt.
Vi kan kalla honom Stephen.
Föräldrarna litar på att ungarna ska hinna ikapp dem,
så de vet inte att Stephen är kvarlämnad.
Men ibland har eftersläntraren turen med sig.
Athenas kunskap om kungadömet
har nedärvts från mor till dotter i flera hundra år.
Hennes betar är störst bland alla matriarker.
Skåran är resultatet av åratal av att slita upp gräs och klängväxter.
Klängväxterna hon gillar bäst blommar bara några dagar om året.
Och hon vet var hon ska hitta dem.
Utsikten till en fest distraherar familjen
från det som händer på marken,
så det är upp till grannarna att hålla sig ur vägen.
Kameleonten litar till sitt kamouflage som skydd.
Men ibland är det ingen bra idé
att stanna och smälta in i omgivningen.
Hon är troligen så nära panik
som en kameleont kan komma.
För Athenas familj
får livet under växtsäsongen en stillsam rytm.
Hon låter dem äta tills det blir varmt,
och leder dem ner för att dricka.
Det är bara fyra dagar sedan ovädret,
men skumgrodornas bon har legat och värmt i solen.
Och de är redo.
De kommande veckorna är vattenhålet hem för de små grodynglen.
När de kläcks går de obemärkta förbi Athenas familj,
men de går inte obemärkta
förbi tandkarparna och sumpsköldpaddorna under dem.
Bara de största sumpsköldpaddorna kan nå dem.
Hans belöning är maräng med grodyngelfyllning.
Det är Mimis första gång i vattnet.
Så hon börjar i den grunda delen
och behöver ingen uppmuntran.
För Athenas familj är det här paradiset.
Men om det inte regnar igen, försvinner vattenhålen inom några veckor.
Om det händer vet Athena att de tvingas ut ur kungadömet.
Så de måste göra det bästa av överflödet medan de kan.
Princess lär sig vad man ska äta genom att härma sin mamma.
Men bebisarna går ännu på mjölk,
vilket ger Wewe tid att träna sig med fötterna och snabeln.
Men det tar månader innan han blir så här skicklig.
Athena vet att torrsäsongen närmar sig.
Och enda sättet att förbereda sig är att gå upp i vikt.
Alltså mosa i sig föda.
Men det som går in... måste komma ut.
För en dyngbagge är det en gåva från gudarna.
Budskapet har färdats vida omkring.
Och då alltfler hörsammar det,
finns ingen tid för en lunch i lugn och ro.
Han måste göra bollar av det och rulla iväg det snarast möjligt,
för det finns banditer där ute.
Nu måste segraren hitta jord som är mjuk nog att gräva ner bollen
så att han kan äta i godan ro.
Frånsett att föda dyngbaggar
förser Athenas familj kungadömet med gratis trädgårdsarbete.
De flesta frön de äter passerar osmälta igenom dem,
och planteras i prydliga små kompostbollar var de än går.
Sköldpaddan väntar på någon.
Och med tanke på vad han planerar, måste han äta medan han kan.
Inget regn i sikte och dagarna blir allt hetare. Det tär på humöret.
Med elefanter i antågande och en så ung familj,
måste gässen hålla sig på säkert avstånd.
Men med låg vattennivå och en varm elefanthjord
blir det svårt att klara.
De vet bättre än att bry sig om mobbare.
Så hon beslutar att rädda ansiktet genom att ta ut det på en duva.
Än en gång är Stephen i senaste laget.
Och han hamnar efter.
Den här gången är han vilse.
För sköldpaddan ser det ljust ut.
En hona har kommit för att dricka.
Han genskjuter henne enkelt.
Men för att imponera på henne måste han visa att han har lika mycket ork som hon.
Det innebär att ta en promenad.
En lång promenad.
Stephen har aldrig sett sådana varelser förut.
Men han måste bli gatusmart
om han ska ha en chans att återförenas med sin familj.
Från att ha varit sist och sen
har Stephen gått till att vara vilsen och tursam.
Några av Athenas grannar kommer först när gräsmarkerna börjar torka upp
och det är gott om föda.
Biätarna ansluter sig till Athenas familj bara i några dagar,
när kungadömets gräshoppor är som allra saftigast.
De räknar med att familjen ska driva fram dem.
Biätarnas vänskap med dem varar så länge det finns gräshoppor.
Så snart dessa är slut, flyger fåglarna vidare.
Stephen är lika intresserad av gräshoppor som alla andra.
Han saknar förmågan, men inte viljan.
Nere på marknivå strävar dyngbaggen vidare.
Han ser ut att skjuta bollen framåt,
men han står faktiskt på huvudet och sparkar den baklänges.
Han ser inte var han går, men det bekymrar honom inte.
Hans beslutsamhet är otrolig med tanke på hans storlek.
Nu när han har bollen, vill han inte släppa den ifrån sig...
...oavsett motstånd.
Athenas lag har inte gjort mål,
men de har sparkat bollen utanför planen,
vilket låter dyngbaggen ta kontroll över den igen.
Athenas familj träffar sällan vissa av sina grannar.
När sumpsköldpaddorna hör dem komma, gömmer de sig.
Men ovädret var för flera veckor sedan
och vattnet är nu så grunt att de inte kan gömma sig någonstans.
Även en äggläggande tandkarp finner sig avslöjad.
Vattenhålet har varit hela hans värld.
Men med så lite vatten kvar, är hans tid nästan över.
När poolpartyt börjar bli våldsamt
riskerar de alla att bli mosade.
Så de som kan försöker fly därifrån.
Vilket drar uppmärksamheten till sig.
Elefanter lever mycket på sin känsel.
De använder sina känsliga snablar och fötter för att utforska allt nytt.
De är inte illvilliga, bara nyfikna.
I elefanternas värld är aggression sällsynt.
Även mellan hannar,
när de ansluter sig till Athenas familj vid kungadömets saltslickning.
Istället hälsar de på varandra,
känns vid varandras status...
...och så delar man.
Att utvinna salt ur jorden kräver övning.
Det krävs koordination mellan fötter och snabel, samt andningskontroll.
För Wewe är det en utmaning.
Om han andas för hårt får han det lätta stoftet i nosen.
Men han försöker förhindra en nysning.
Det är så distraherande att han för en stund tappar sin vän ur sikte.
Mimi verkar alltid vara hungrig,
men hon diar aldrig länge.
Det är enda gången hennes storasyster Milly blandar sig i
och försöker hålla undan Wewe.
För Mala producerar inte mycket mjölk,
och Mimi behöver varje droppe hon kan få.
Mot slutet av dagen är alla trötta.
Gåsmor kan inte veta att Stephen fortfarande är vilse.
I hela kungadömet har de flesta vattenhålen redan torkat ut,
och Athena börjar bli rastlös.
Hon vet nu att de måste ge sig iväg,
men hon är rädd att Mimi inte är stark nog att klara resan.
Hon verkar fastna i situationer
som de flesta andra ungar klarar lätt.
För hennes vänner är det svårt att veta om hon är illa ute
eller bara väldigt trött.
Men när Athena mullrar: "Gå vidare",
måste alla inta sin plats i ledet.
Och för en elefantunge finns inget värre
än utsikten att bli lämnad bakom.
Inte bara Athena känner att en förändring är på väg.
Nästan över en natt har oxgrodans nya familj fått ben,
och drivs nu att lämna vattnet och börja ett nytt liv på land.
Lyckligtvis för dem är deras nya ben ännu mycket mjuka.
Men man bör inte fresta lyckan mot en elefant på tre ton.
Athena har ännu inte startat mot deras tillflykt under torrsäsongen,
eftersom Mimi har det jobbigt.
Hon behöver sin mors uppmuntran.
När torrsäsongen börjar finns ingen återvändo.
Men ibland ler naturen
och ger tillbaka vad den har tagit.
Förhoppningsvis har Stephens natt ensam
visat honom hur mycket han behöver sin familj.
De sista grodungarna är nu redo att gå upp på land.
Men de som kom först är större.
Och de väntar.
Om en oxgroda ska få en bra start i livet
är det en fördel med en stor mun och småvuxna släktingar.
I kungadömet börjar flera veckor utan regn sätta sina spår.
Men om Athena har tvekat om vad som är på väg,
bekräftas det av de stora fågelflockarna.
När markerna torkar ut måste blodnäbbsvävarna migrera.
Deras ankomst i stor mängd kan vara omtumlande.
På en dag dricker de lika mycket som Athenas familj dricker på en vecka.
När de flyger vidare är vattenhålet torrt.
Athenas familj använder lera som solskydd.
Och det är viktigt för tandkarpen,
för de gömmer sina ägg i gyttjan.
De har utvecklats till småfiskar, men de har inte kläckts.
De kan överleva uppe på land i flera veckor.
Så när Athenas familj drar vidare,
har de pyttesmå passagerare med sig.
På så sätt förflyttas tandkarpynglen mellan vattenhålen
genom att åka med elefanter.
Athena vet att hon borde ha gett sig iväg nu,
men närmaste permanenta vattensamling finns nästan 16 mil bort.
Hon har väntat i hoppet att Mimi ska bli starkare.
Mala är nu så beskyddande att inte ens Wewe är välkommen längre.
Mimis storasyster Milly kan ge henne tröst,
men inte mjölken hon så väl behöver.
Bara tiden kan visa om Athenas beslut att vänta var det rätta.
Men nu har hon inget val.
Kungadömet är utan vatten,
och vattenhålen framför dem håller på att torka ut.
De måste ge sig iväg mot räddningen.
Mala och Milly samarbetar nu.
Hur mycket Athena än vill,
kan hon som matriark inte sätta Mimis behov före resten av familjen.
När Mala och Mimi går ner för att dricka,
går Athena med de andra för att äta,
för hon måste försöka balansera allas behov.
Mimis stora törst kan bara betyda att Mala har slut på mjölk.
Men det vet inte Mala.
Hon vet att en svag elefantunge lätt fastnar i leran,
och hennes instinkt bjuder henne att hålla Mimi borta från vattnet.
Mimi är ännu inte avvand.
Så om hon inte har fått mjölk,
har hon inte fått föda.
Ibland behöver en mor sin dotters stöd.
Det är det familjer är till för.
Nästa dag är hetare,
och Athenas bryderi ännu värre.
Hon vill inte lämna Mimi bakom,
men hon kan inte heller utsätta hela familjen för risk.
Athena vet att de har nått det sista vattenhålet.
Och idag kommer det att torka.
En sumpsköldpadda känner det också och gräver ner sig i gyttjan medan han kan.
Han riskerar hellre att bli trampad på än fast i torrsäsongen.
Mala ger inte upp.
Men till slut orkar Mimis lilla hjärta inte bära henne längre.
För en mor finns inget värre.
Trots att det är sorgligt, för döden ibland med sig befrielse.
Men för Wewe är förlusten av hans vän särskilt sorglig.
Athena vet att hon inte har råd med fler förseningar.
Det tar tre dagar att nå fristaden från torrsäsongen.
Och hon har gett sig iväg så sent
att det inte finns något vatten efter vägen.
Det finns ingen tid att stanna och trösta Wewe.
Bakom dem är det som varit ett vattenhål
nu den mjuka jord som dyngbaggen har letat efter.
Tandkarpen är ett minne blott.
Oxgrodan gräver djupt för att tillbringa de kommande månaderna djupt under jorden.
Det är två månader sedan Stephen kläcktes.
Och de unga gässen är nu fullvuxna.
Även de ger sig iväg mot fristaden.
De följer samma spår som elefanterna.
Varje dag stannar Athena en kort stund så att de kan äta.
De är vänligare mot Wewe nu.
Även Princess är mer tolerant.
Milly har ingen mjölk att ge,
men Wewes diande tröstar dem båda.
Athenas väg ut ur kungadömet är en inre karta över elefantstigar
som hon lärde sig av sin mor och aldrig har glömt.
De måste korsa ofruktbart land.
Men de går inte ensamma.
Alla är på väg mot fristaden.
Fristaden är ett vattenhål med tillflöde från under jorden.
Även mitt i torrsäsongen finns vatten för alla.
Tillsammans med elefanterna blir Stephens familj flyktingar
som väntar här tills regnen kommer och de kan återvända hem.
Athena kommer bara hit under verkliga torrår.
Det är enda tillfället då hon möter sin like som monark.
Det här är Satao, kungen över dem alla.
En elefanthanne av mytiska proportioner.
Han är en snäll jätte
som alla vördar.
Han har varit ute i vildmarken hela året,
och tar tillfället i akt att se om någon hona är brunstig.
Nusu är en ung hona i Athenas familj.
Men hon är dräktig med besked.
För första gången sedan Mimis död, roar Wewe sig.
Det är en chans för honom att träffa ungar från andra familjer.
Och när han är utmattad av lek, kan han alltid få hjälp av sin familj.
Medan torrsäsongen fortskrider börjar det bli ont om mat vid fristaden.
Så varje kväll måste Athenas familj färdas allt längre bort för att äta.
Efter varje utflykt måste de komma tillbaka till vattnet.
Det är deras livlina.
Men den binder dem vid fristaden,
och knuten dras sakta åt.
De har mycket lite ork, för nästan allt är uppätet.
Det som började som en fristad har gradvis blivit ett fängelse.
När regnen uteblir,
förvandlas torrsäsongen till torka.
Konsekvenserna blir värre och dödssiffrorna blir större.
Athena vågar inte ge sig iväg,
för det finns inget annat vatten inom vandringsavstånd.
Under en sådan torka är det svält, inte törst, som skördar liv.
För dem alla är det bara en tidsfråga.
Under sina 50 år har Athena aldrig upplevt en sådan svår torka.
Hennes beslut blir nu ännu mer livsavgörande.
Den här gången står hela hennes familjs liv på spel.
Om hon stannar, så svälter de.
Men om hon ger sig iväg vid fel tidpunkt,
kommer de alla att dö av törst.
Oavsett utgången är ansvaret hennes och bara hennes.
Så stark är deras tro på henne
att när hon beslutar att gå tillbaka till kungadömet, tvekar ingen.
För hon är deras matriark.
De följer henne vart som helst.
Tillbaka i kungadömet är läget fortfarande lika illa.
Där vattenhålet fanns, är de som grävt ner sig vid liv men innestängda.
Fångade i dvala.
För att förtrollningen ska brytas för dem alla
måste det komma regn.
Ute i stenöknen
gör familjen sitt bästa för att skydda Wewe från solen.
Men han måste ta två steg när de tar ett.
Och det kräver sin tribut.
När Athena äntligen stannar,
är det inte för att leta efter mat, utan för att minnas en av deras egna.
För några ögonblick är torkan glömd,
och de förenas i en förståelse av vad som har funnits.
Och vad det betyder att vara en av deras art.
Det är fortfarande torka dit de är på väg.
Med kungadömet bara en dagsmarsch bort,
kan bara en sak få Athena att stanna upp.
Efter att ha varit dräktig i nästan två år,
har Nusu fött sin unge.
Det är en hona.
Hon vet inte vad hon har fötts in i.
Hennes prioritet är att få sin första måltid.
Som alltid är Wewe ivrig att få nya vänner.
Det borde vara den sämsta tiden att födas.
Men Athena vet bättre.
I tusentals år har hennes art trotts kunna framkalla regn.
Sanningen är att hon känner regnet nalkas
redan när det är över 16 mil bort.
Det finns bara ett sätt att återställa balansen i kungadömet.
Det var ett år sedan de såg vatten flöda,
och det kommer som en chock.
I Afrika ses det som ett gott tecken att födas just när regnet kommer.
För regn är alltid ett skäl till att fira.
Återigen blir elefantstigarna kanaler för vattnet att fylla vattenhålen.
Under jorden är regnet en väckarklocka.
Liksom varje leende lämnar avtryck i ett ansikte,
lämnar varje resa avtryck på den här kontinenten.
De unga gässen håller fortfarande tätt ihop.
Men snart ger de sig iväg för att söka upp makar av sitt slag.
Och som vanligt är Stephen sist iväg.
Sköldpaddans frieri har varit långsamt och ihållande,
men han har äntligen accepterats.
Än en gång blir vattenhålet en livlina för dem alla.
För Wewe är det borta bra men hemma bäst.
Och inget är bättre än att ha en ny vän att dela det med.
Svår torka leder till kraftiga regn.
Och kungadömets nya grönska lockar dit andra familjer
i större antal än på flera årtionden.
Under några dagar bildar de en superhjord på 1 000 elefanter.
Den största hopen elefanter på jorden.
Resan har sammanfört Wewe och Princess,
och har varit första steget för att få den kunskap
som ska hjälpa dem genom livet.
De kommer att möta torka igen,
men Athenas familj kommer aldrig att glömma sin fantastiska matriark
som ledde dem bort... och förde dem hem.
Det finns bara en handfull sådana jätteelefanter kvar.
Idag tillhör det här lilla hörnet av kontinenten fortfarande dem.
Det påminner oss om hur det en gång var...
...när hela Afrika tillhörde dem.
TILL MINNE AV SATAO OCH ATHENA
DÖDAD AV TJUVJÄGARE UNDER INSPELNINGEN AV FILMEN
HAN VAR VÄRLDENS STÖRSTA ELEFANT
SENAST SEDD LEDANDE SIN FAMILJ BORT FRÅN KUNGADÖMET
LÄR DIG MER OM ELEFANTER OCH HUR DU KAN HJÄLPA DEM
TILLÄGNAD MINNET AV VÅR VÄN OCH MENTOR ALAN ROOT
Översättning: Bengt-Ove Andersson