Nezlob mě! Nemáme čas.
Asi nechceš, abych ti pomáhal.
Ale myslíš, že bychom si mohli promluvit?
Poslouchám. Mluv.
Co blázníš?
Neposloucháš mě. Promluvme si, až bude víc času.
Tohle musím dodělat, než se otec probudí.
Běž vyžehlit ubrusy na večer. Já zatřu...
-...tu skvrnu na stropě. -To jsem udělal.
A mluvil jsem s Byronem. Mužský sbor má pro tatínka překvapení.
Nudle. Pomoz mi uvařit nudle.
Takže si promluvíme po té schůzce? Odpoledne?
-Pět minut. -Cože?
Po pěti minutách nudle zkontroluj. Otec je nesnáší rozvařené.
-Jakou jsi použil barvu? -Bílou.
Mámě dvě bílé barvy. Jednu do prádelny a jednu do bytu.
-Musí to ladit, jinak... -Dobře, dobře.
-Evelyn, prosím tě, klid. -Prosím tě, klid...
Chceš udělat tátovi dokonalou oslavu.
Až uvidí tvou spokojenou rodinu a úspěšnou firmu, bude na tebe pyšný.
Blázníš? To otec nikdy neuvidí.
Ale my dva to vidíme, viď?
Evelyn, dceruško!
Už je vzhůru.
To bude Joy. Prostři, otec má hlad. Já jdu otevřít.
Promluvíme si později?
„Waymond Wang žádá o rozvod”
Ahoj.
Díky, že to pro mě uděláš.
Moc ti to sluší.
Líbí se ti můj sexy mormonský look?
Chci, abys to věděla, kdyby máma plácla nějakou blbost.
Třeba že jsi tlustá nebo tak.
Říkala jsi, že když něco zhejtí, tak ji to zajímá.
-Dobrý den, Evelyn. Paní Wangová! -Ahoj, mami.
Já uvařit jen pro tři lidi. Teď musím vařit víc.
To je Joy. Přivedla Becky.
Řekli jsme paní Deirdre, že přijdeme s Joy, aby nám pomohla s překladem.
Takže Becky může hlídat tatínka.
-Ahoj. -Ahoj, zlatíčko!
-Dobrý den, pane Wangu. -Ahoj, Becky.
Díky, že jsi přišla. A říkej mi Waymonde.
-On tu nemusí zůstat. -Kdo „on”?
-Becky. -Becky je „ona”. -Znáš mě.
„On” a „ona” se mi pletou. V čínštině jen jedno slovo. Snadné!
A podle toho, jak se oblékáte, nebudu sama, kdo jí řekne „on”.
Jinak moje angličtina dobrá. A máme Google.
Takže nám nemusíš dělat překladač. Zůstaň tady a ona může jít.
Možná je to divný, ale Becky nám chce pomoct.
Viď, Becky?
Od starých lidí se člověk vždycky něco přiučí. Jsou fakt moudrý.
To nic. Půjdeme na jednání i s Gong Gongem.
Vy dvě zůstaňte doma a vyzdobte to tu.
Ví vůbec tvůj otec, že máme finanční kontrolu?
Kde je? Kdy ho poznám?
Zákazníci! Jezte rychle.
-Mami? -Co je? -Mami, počkej.
-„Počkej.” Není čas na počkej. -Prosím tě...
Joy, kdykoli jindy přijď na jídlo nebo zavolej. Ale dneska moc práce!
-Takhle to je vždycky... -Špatná bílá!
-Vím, že nemáš Becky ráda. -Mám, je moc milá.
Máš štěstí, že je tvá matka nakloněna tomu, že chodíš s holkou.
-Dokonce s bílou holkou. -Je napůl Mexičanka.
Boty do pračky ne. Rozbitá platit.
Ale srdce Gong Gonga to neunese. Po tak dlouhém letu.
-Měl přiletět z Číny, aby tu umřel? -On neumře.
-Páni, ta má skobu... Máte přání? -Moment, neslyším. Nezavěšuj. -Máte přání?
-Jdu si pro košile. -Dejte lísteček. Já to najít.
Lísteček mám! Chce ho vidět, takový je postup.
Neumí číst myšlenky.
Tak to polož! Děkuju.
Chodíme spolu tři roky. Neměl by to Gong Gong vědět?
Ať si užije oslavu.
-Myslíš, že tam Becky nepotká? -Evelyn!
Zase mi to sežralo dvacet babek.
-Waymonde! Zákazníci tě potřebují. -Už jdu!
Evelyn, víte, že moje žena měla stejný parfém? Ať je jí zem lehká.
-Přijdete dnes na oslavu? -Ano, tady mám vstupenku.
Přesouval jsi prádlo? Chybí 042.
Promiň. Bylo to tu přeplněné, odnesl jsem to nahoru.
Šaty jsou tam šťastnější.
Vidíš? Jsou tu šťastnější.
Řekla jsem, abys na to nedával ta očka!
Už žádná očička!
-Mami, můžeme si promluvit o Becky? -Nechápu, co si tvůj otec myslí.
-Může dnes Becky přijít? -Neodbíhej.
Jsi jako naše berní úřednice. Strašná osoba!
Zasedla si na místní Číňany.
Po dvou letech kontrol nám chce zabavit prádelnu.
A víš, co dělá tvůj otec? Nosí jí sušenky!
Každý den za nás všechny bojuju.
Každý den je jako bitva.
Tvému otci je to jedno.
Snažím se nám zjednodušit život.
Ale tvůj otec...
Někdy si říkám, jak by tu beze mě přežil.
Evelyn, musíš vidět Ricka tančit. Umí všechny kroky.
-Já se zabiju. -Víš, že Rick hraje divadlo?
Zrovna jako dřív ty!
Co kdybys šla na nějaký konkurz?
To bylo něco!
-Ricku, jsi úžasný. -Odnes to zákaznici s velkým nosem.
Už nevím. Ať si sakra vybere!
Buď půjdeš se mnou, Gong Gong se propadne hanbou, zapomene na to a umře,
nebo se mnou nepůjdeš, a on stejně umře. Co je?
-Co to povídáš? -To byl vtip.
-To není moc vtipné, zlatíčko. -Zdravím.
Jenom pětka? Vy čongové umíte počítat, ne?
-Evelyn... -Mami. Mami!
Co je?
Papá!
Jak ses dostal dolů?
Kde je snídaně? Jídlo, rychle!
-Waymonde! -Nevíš, že mám hlad?
Tati, pamatuješ si na Joy?
Ahoj, Gong Gongu.
Jak se mělo tvé letadlo?
-Tvá čínština je čím dál horší. -Ano.
Gong Gongu, tohle je Becky. Becky je moje...
Sakra, jak se to řekne?
Je to moje...
Kamarádka. Moc dobrá kamarádka.
Mami!
Skoba!
Kde je snídaně?
Těšilo mě.
Ještě něco! Naše prádelna dnes slaví čínský Nový rok.
-Zákazníci jsou zváni. -Děkuju.
Přijďte na dobré jídlo, na pěknou hudbu.
Přinesu pozvánku. Moment.
Joy, počkej! Prosím. Chci ti něco říct.
Co?
Měla bys...
...jíst zdravěji.
Začínáš být tlustá.
Evelyn?
Co děláš?
Evelyn...
Na co myslíš?
VŠECHNO
Část první
„Rozvoz prádla”
Rychle, nebo přijdeme pozdě!
„Úřad pro správu daní”
Jeď, jeď, jeď!
Kde to vlastně jsme?
Tohle je...
Náš podnik je tak vytížený, že žádáme o novou licenci, abychom mohli růst.
Takže další prádelna...
Lidi budou mít vždycky špinavé šaty, papá. Jsme rádi, že můžeme být užiteční.
Napadlo mě, že bychom po tomhle všem mohli odjet na výlet.
Jestli mám dnes myslet na jedinou další věc, praskne mi hlava!
-Co děláš? -Můžete být ve velkém nebezpečí.
Není čas nic vysvětlovat. Podržte to.
-Proč to děláš? -Dávejte pozor.
Až vyjdeme z výtahu, můžete jít doleva na daňovou kontrolu,
nebo jít doprava do úklidové komory.
Co blázníš?
-Proč bych chodila do úklidové... -Teď ne.
Proč mi stahuješ všechny ty appky?
Nadechněte se. Ucítíte lehký tlak v hlavě.
Jsi pako.
Bohužel máte dceru.
Neběhej tak rychle!
-Pojď se mnou. -To je hustý!
Nevidíš, jak to bude krásné? Půjdeme svou cestou.
Ano?
Jestli kvůli tomu hlupákovi opustíš rodinu, pak opustíme my tebe.
Už nejsi moje dcera.
-Ohromný! -Nevypadáš moc šťastně. -Jsem šťastná.
Všechny tyhle stroje jsou teď naše!
Papá, to jsem zase já. Mohl bys mi někdy zavolat?
Opravdu?
Malá Joy!
-Vrať se. -Sklapni!
-Takhle se s matkou nemluví! -Budu mluvit, jak se mi zlíbí!
Paní Wangová? Voláme kvůli vašemu otci...
Až budete na té schůzce, řiďte se těmito pokyny.
Nezapomeňte: o ničem z toho se mnou nemluvte. Nebudu si to pamatovat.
Ale...
Mentální sken ukončen.
Brzy se ozvu.
To je rychlý výtah!
„Úklidová komora”
Paní Wangová.
Paní Wangová, jste tu s námi?
Ano.
-Jsem tady. Zamyslela jsem se. -Dobrá.
Doufám, že mi dokážete vysvětlit tohle.
To je paragon.
Můj paragon.
-O čem je řeč? -Má věčně hlavu v oblacích...
Můžete mi laskavě vysvětlit,
jak si může dát majitelka prádelny do nákladů karaoke systém?
Jsem zpěvačka.
-Nepochybně. -Opravdu! Má krásný hlas.
Evelyn, zazpívej jí písničku.
Prosím vás, ne. To nebude nutné.
Ale pro každou tuto vaši „živnost” budu potřebovat extra tiskopis C.
Soudě podle toho, co si odečítáte, jste také spisovatelka,
-šéfkuchařka... -Ale minule jste říkala... -Prosím vás.
Učitelka,
lektorka zpěvu
a provozovatelka watsu.
Co to vůbec je, to watsu?
To jsou vodní masáže...
„1. Obuj si boty naopak.”
„2. Zavři oči a představ si, že jsi v úklidové komoře.”
„3. Udrž myšlenku a stiskni zelený knoflík.”
„P.S. Nezapomeň dýchat.”
Co se děje?
Jako bych mluvila s exmanželem. Říkám vám...
Manipulujete mou mysl!
-Žádné pšt! -Uvolněte se v těle.
Uklidněte se. Klid!
Uvolněte tělo v jiném vesmíru. Prosím.
Přepněte na autopilota.
Dobře.
Ještě nevědí, že jsme v tomhle vesmíru,
tak mám čas to vysvětlit. Nejsem váš manžel.
Tedy ne ten, kterého znáte. Jsem jeho verze z jiného vesmíru.
Potřebujeme vaši pomoc.
Dneska moc práce. Není čas na pomoc.
V mém světě zakořenilo ohromné zlo a začíná se šířit do dalších vesmírů.
Léta hledám někoho, kdo by se takovému zlu postavil větším dobrem
a vrátil světu rovnováhu. Léta hledání mě dovedla sem.
Do tohoto vesmíru. K vám.
-Vím, že je toho na vás moc... -Paní Wangová!
Haló!
Podívejte, jistě toho máte moc,
ale neumím si představit důležitější věc,
než je tahle debata na téma vaší daňové povinnosti.
Musím vám připomínat, že už máte zastavený majetek?
-A máme právo vám ho zabavit. -Já vím. Dávám pozor.
Vidíte tohle?
„Deirdre Beaubeirdreová, auditor měsíce”
Takovou věc nezískáte, dokud se neprokoušete spoustou hovadin.
Pro vás je to jen hromada nudných účtů a čísel,
ale já vidím příběh.
Z pouhého štosu paragonů
dokážu vyčíst světlé a temné chvilky vašich životů.
A tohle nevypadá dobře.
Nevypadá to dobře.
Ale...
Promiňte. Moje žena si plete koníčky s podnikáním.
Nechtěný omyl.
Dobrá...
Ale s tolika
„nechtěnými omyly”... I kdybychom vás nepokutovali za podvod,
rozhodně dostanete pokutu za hrubou nedbalost.
Snažíte se nás mást těmi velkými slovy.
Myslela jsem, že přijdete s dcerou,
aby vám pomohla překládat.
-Já ji chtěla... -Nech mě mluvit.
Evelyn.
-Evelyn. Dáváte pozor? -Teď nemůžu mluvit.
Pomozte mi vyřešit daně. Co jsou „hrubé nedbalky”?
Vím, že máte starosti, ale nic teď není důležitější
než osudy všech existujících světů našeho nekonečného mnohovesmíru.
Kde je respekt ke starším?
Má drahá Evelyn,
já vás znám.
S každým dalším okamžikem se bojíte, že jste propásla šanci něco dokázat.
Jsem tu, abych vám řekl, že každé odmítnutí,
každé zklamání vás dovedlo až sem.
K této chvíli.
Nenechte se ničím vyrušit.
Vám to přijde směšné?
-Odpověz té ženské! -Tak jak to bude?
-Přemýšlím. -Přemýšlím.
Náš čas vypršel. Zabijí nás.
Cože?
Dáte nám víc času, abychom to předělali?
Bez obav. Tohle je jen spalovací vesmír, kterým komunikujeme.
Dozvíte se, až bude čas bojovat.
Chcete podat opravné přiznání?
Brzy se ozvu.
-Můj druhý manžel narušuje audit. -Projdeme si paragony...
Evelyn.
Nikomu nevěřte.
Ne!
Proboha.
Všechno v pořádku?
Fajn. Všechno být fajn.
Něco jsem si zapomněla doma.
Sedněte si.
Myslím, že toho budu litovat.
Můžete jít.
Cože?
-Cos jí řekl? -Budu mluvit. Překládej to.
Máte čas všechno přinést do konce mé pracovní doby.
Do šesti večer.
Poslední možnost.
-Zítra by bylo lepší. -Děkujeme! Do šesti večer.
-Děkujeme! -Já děkuju za sušenky.
Vypadají moc chutně.
-Poslední možnost. -Hezký den.
Poslední možnost.
To ne.
Evelyn!
Je to jinak, než to vypadá.
Evelyn. Já vím, proč se chováš tak divně.
O čem to mluvíš?
Tak ty o tom víš?
Samozřejmě. Je to ode mě.
Tos byl ty? V tom výtahu?
Jo.
-Byl jsem ve výtahu. -Vrať se příští týden.
Proč se zase hašteříte?
Nejsem připravená bojovat.
-Nejsem připravená bojovat. -Co když nemáme na vybranou?
Cože?
Odmala jsi před vším utekla.
Nikdy jsi nic nedokončila.
Otče,
to se ve mně moc pleteš.
Obuj si boty naopak?
-Zavolejte ochranku! -Co to děláš?
-Vy jste mě navedl! -Zešílela jsi?
Že prý sama poznám, až bude čas bojovat. Šla po nás!
Tak to jste přehnala, madam!
Napadnout daňovou úřednici? To jste přehnala!
Mluvil jsem o nás dvou.
„Rozvod manželství”?
-Cože? -Jsem v desátém patře.
Kdo ti dal ty papíry?
Nikdo mi je nedal.
Tvůj bratr...
Tvůj bratr se rozvedl a ty si myslíš, že rozvod je oukej?
Nemyslím si, že je oukej!
-Dali jsme si posvátný slib. -Já vím! Chtěl bych, abychom...
Řekl jsem, abyste byla nenápadná.
To jste zase vy!
Přestaňte mě mást svými příchody a odchody.
-Dostanu vás odsud. -Už sem nechoďte!
Takže, všichni zachovejte klid.
Díkybohu! Je to tahle paní, ta Číňanka.
Ne, za to může on!
-Vy dva na zem a ruce za hlavu. -Dobře.
Co se stalo?
Je to hodné děvče.
Pane, prosím, poslechněte mě.
Nevím, co chcete udělat, ale nedělejte to.
Pane?
To je v pořádku.
Tak, pane, to by stačilo.
Do háje.
Craigu, ne! A kurva.
Vstaňte.
Kdo... Co se to děje?
Budeme se rozvádět?
Nejsem Waymond, který se rozvádí, ale ten, který vám zachraňuje život.
Buď půjdete se mnou a využijete svůj potenciál,
-nebo si tu vleže ponesete následky. -Chci zůstat ležet.
Ne, položte mě. Ne!
Občané 4655. Thétaverza,
budete poctěni přítomností naší svrchované vládkyně.
Jobu Tupaki.
Buďte si jisti jednou věcí. Stejně jako zbytek vašich mizerných životů
je i toto pouhá statistická nevyhnutelnost.
Nula.
Nula...
Jobu Tupaki všechno viděla a všechno ví.
Ví, co vás motivuje,
na jak křehkých větvích spočívá vaše sebeúcta.
Tahle.
Vydrž.
Ještě neumírej, jo, kámo?
To není ona.
Možná jsou blízko.
Neznámý muž dnes dostal záchvat vzteku na berním úřadě v Simi Valley.
Nejeli tam vaši?
Je ti něco?
Slyšíš? Stalo se něco?
Joy?
Policie žádá o pomoc při identifikaci útočníků...
Můj muž by nezabil ani mouchu. Jak můžete být ten samý člověk?
I ta nejmenší rozhodnutí dostávají během života velký význam.
Sebemenší rozhodnutí vytvoří nový rozvětvený vesmír, nový...
-Vy jste nedávala pozor? -Ano, ale vy neumíte vysvětlo...
Netlačte se na mě.
Panebože! Musíme zpátky.
-Zapomněli jsme tam otce! -Bez obav. Je v bezpečí.
-Jste si jistý? -Ano.
Podívejte, to je váš vesmír.
Bublina vznášející se v kosmické pěně existence.
Každá okolní bublina je mírně odlišná.
Čím dál od vašeho vesmíru, tím jsou rozdíly větší.
Tady je můj vesmír. Alfaverzum.
První univerzum, které kontaktovalo ostatní. Můžete mi říkat Alfa Waymond.
V tomto světě jste byla geniální ženou.
Při studiu důkazů o existenci dalších vesmírů jste našla způsob,
jak dočasně propojit své vědomí s jinou verzí sebe sama,
a tím zpřístupnit své vzpomínky, schopnosti, dokonce i emoce.
Jako vy s tou ledvinkou?
Přesně. Říkáme tomu mezivesmírné skoky.
-Musíte se je hned teď naučit. -Hned teď?
Může to být jediný způsob, jak se odsud dostat živí.
Jdou sem dva strážníci. Na můj povel zkuste splynout.
Proč si neřeknete svojí Evelyn?
Moje Evelyn umřela.
Jdeme. Panebože! Co se děje?
Pomoc! Je to tamhle!
Jak jsem umřela?
Viděl jsem vás umřít na tisíc způsobů, v tisíci světech.
A v každém z nich
-vás zavraždili. -Cože? Kdo by mě chtěl zabít?
Omniverzální bytost s nepředstavitelnou mocí.
Agentka ryzího chaosu, bez skutečných motivů a tužeb.
-Jobu Tupaki. -Jen si vymýšlíte zvuky.
Musíme najít jiný východ.
Ať si zničí jiné bubliny. Řekl jste, že jich je hodně.
Možná nevadí, když nějaké zmizí. Ale mě vynechte.
To není tak snadné.
Ona něco staví.
Mysleli jsme, že jde o černou díru.
Ale zdá se, že to pohlcuje víc než jen světlo a hmotu.
Nevíme přesně, co to je. Nevíme, na co to je.
Ale všichni...
to cítíme.
Vy to také cítíte, viďte? Něco je špatně.
Šaty se vám druhý den jinak nosí,
vlasy se vám nikdy nestočí stejným směrem,
ani vaše káva nemá...
správnou chuť.
Naše instituce se hroutí,
nikdo nevěří svým sousedům
-a v noci nespíte a přemýšlíte... -Jak se můžeme vrátit?
Toto je mise Alfaverza.
Jde o návrat k tomu, jak to má být.
Ale nejdřív musíme najít toho, kdo odolá zvrácenému chaosu Jobu Tupaki.
A vy myslíte, že to jsem já?
Proč bychom jinak vsadili vše na to, abychom vás odsud dostali?
Tady jste.
Paní Deirdre!
Mrzí mě, že jsem vás praštila.
Víte, nakonec jsem pochopila, proč...
-Co to dělá? -Skáče do jiného vesmíru! Honem pryč!
Pojďte!
-Někam přeskočila. Hrubá síla. -Zápasník sumo? Kulturista?
To je jedno. Odpovězte někým hbitým!
Poblíž je tanečník breakdance, mim, gymnasta...
-Chci gymnastu! Rychle! -Výpočet trasy.
Řez papírem. Čtyřikrát. Mezi každý prst.
Papírem se člověk řízne, jenom když nechce. Nejde to!
Pravděpodobnost 1 : 8000. Silnější odrazový můstek nemáme.
-Co to děláte? -No tak!
To je ono. Jedna!
Dva!
Tři! Tak pojďte... Vydržte.
No tak.
Čtyři! Rychle přeskočte!
To je profi zápasník?
Chystá se mu přerazit záda!
-Musí utéct. -Ne. Může přeskočit.
-Někam, kde může bojovat. -Není připravená. Většinu to usmaží.
Ona není jen tak někdo.
Sakra. Tak slabé tělo.
-Haló? -Evelyn! Slyšíte mě?
-Musíte přeskočit do jiného vesmíru. -Do jiného vesmíru?
Haló?
Soustřeďte se na vesmír, v němž jste se učila bojová umění.
Zamykám cestu.
Výpočet dokončen. Vyznej jí lásku.
-Budete muset vyznat Deirdre lásku. -Nikdy!
Je to váš odrazový můstek. Jako sníst jídelní hůlku nebo si přehodit boty.
Algoritmus spočítá, která statisticky nepravděpodobná akce
vás přesune do vesmíru na okraji hvězdokupy,
a ta vás pak vystřelí do požadovaného vesmíru.
To nedává smysl!
Přesně tak.
Čím nelogičtější, tím lepší.
Algoritmus stochastické cesty je poháněn náhodnými akcemi.
Vyznejte jí lásku. Upřímně!
Nejsou jiné odrazové můstky?
Nejbližší je zlomit si vlastní ruku nebo si zdřímnout.
Nejste ospalá, že ne?
-Miluju vás. -Odrazový můstek selhal.
-„Odmítnuto” -Evelyn, počkejte! Ne!
Ne.
-Je v místním divergentním vesmíru. -Ne...
Vrátila se domů
dodělat daně.
Já ti nechci ublížit.
Byron z kostela říkal,
že měli se ženou zoufalý vztah,
dokud se nedohodli na rozvodu.
Pomohlo jim, že si to vyříkali.
To nedává smysl.
Uvažuj o tom.
Kdykoli si s tebou chci promluvit, vždycky tě někdo odtáhne pryč.
Waymonde!
Promiňte, Evelyn.
-Musím jít. -Cože?
Musím najít správnou Evelyn. Tahle...
-...to není. -Ne! Počkejte! Zkusím to znovu!
Alfa Waymonde?
Evelyn?
Co se děje?
-Pomoz mi to odtlačit. -Co to mám s rukou?
To je tíha!
Běž!
-Evelyn! Teče ti krev. -Zůstala jsem sama.
-Zůstala jsem sama! -Mluvíš o rozvodu?
Chtěl jsem do nového roku vykročit svěží nohou.
Ale...
Možná máš pravdu.
Možná by nám bylo líp,
kdybychom se nikdy nevzali.
To jsem nikdy neřekla.
To nebylo třeba.
Vidím, jak se na mě díváš.
Waymonde...
Paní Deirdre?
-Miluju vás. -Cože? -Uhni se!
Miluju vás!
Miluji vás.
Pojeď se mnou. Nevidíš, jak to bude krásné?
Půjdeme svou cestou.
Ano?
Evelyn!
Kung-fu není pouze boj.
I tahle sušenka může být kung-fu.
Stop!
Jsme daleko od svých skromných poměrů
a jsem na to hrdá.
Jsem šťastná, že tu s vámi jsem.
Evelyn!
Proč jsi ji... Jak?
Ty pláčeš?
Viděla jsem svůj život bez tebe.
Škoda že jsi to neviděl.
Bylo to krásné.
Měla jsem tenkrát poslechnout otce a nikam s tebou nejet.
Waymonde.
Měli bychom jít. Teď jste rozhodně upoutala pozornost Jobu.
Zůstaňte v klidu.
Váš mozek je pod nepředstavitelným tlakem.
Nechte mě domluvit s mým mužem.
Musí vědět, jak krásný jsem mohla mít život.
Evelyn!
Vnímáte mě?
Myslela jsem, že jsem odpojena. Proč jsem zase byla tam?
Vaše mysl je jako hliněná nádoba s vodou.
Každý skok vytvoří další prasklinu, kterou prosakuje voda.
Tréninkem se naučíte praskliny zacelit.
Jezte. Potřebujete sílu.
Tvaroh!
V mém vesmíru je dobytek vybitý.
Je to jedna z věcí, o kterou jsme přišli válkou s Jobu.
Co když...
Co když se chci vrátit?
Do toho druhého vesmíru.
Zapuďte to! Zapuďte to, slyšíte?
-Vraťte se zpátky! -Dobře!
Už jsem zpátky!
Poslouchejte. Další světy slouží jen k získání zvláštních dovedností.
Pokud podlehnete svodům, přivoláte si rozpor. Chaos.
Hliněná nádoba může prasknout a vy zemřít. Nebo něco horšího.
Co může být horšího než smrt?
-Pojďme dál, než přijdou posily. -Ne!
Mám dost vašich hliněných nádob, tvarohů a vybitých krav.
Vysvětlete mi to hned.
Máte pravdu.
V Alfaverzu jsme začali školit mladé mozky na mezivesmírné skoky.
Jedna z nich byla zdaleka nejnadanější.
Naše malá průzkumnice...
Zahlédli jsme její potenciál,
a tak jsme ji tlačili za její limity.
Pozor, nestabilní.
Přetížená mysl obvykle umírá, ale ta její se narušila.
Pozor, nestabilní.
Narušená mysl.
Teď její mysl prožívá každý svět,
každou možnost,
v jeden a tentýž čas ovládá veškeré vědomosti a moc nad multiverzem.
Viděla příliš,
a tak ztratila smysl pro morálku a víru v objektivní pravdu.
Co vlastně chce?
To nikdo neví.
Víme jen to, že hledá vás.
Počkejte. Říkal jste, že nejsem ta pravá.
Po tom, co jste udělala, jsem změnil názor.
Byla jste úžasná.
Waymonde?
-Co tady... -Co...
Omlouvám se. Prosím.
Je to hloupé.
Viděl jsem tvou tvář na billboardu,
ale nevím, jestli si na mě pamatuješ.
Samozřejmě.
Ale neměl bys být v Americe?
A chudý? Jak to, že...
Asi jsem měl štěstí.
Není čas na zábavu.
Evelyn! Vraťte se! Přeskočte do jiného vesmíru!
Počurejte se! To je dobrý odrazový můstek.
No tak, vzbuď se!
Co jste mi to udělali? Nastřelili jste mi něco na čelo?
-To vy sama! -Volal jsi pro posilu?
Voláš jim?
Zadrželi jsme útočníky. Nežádali jsme o posilu.
Jedete zbytečně. Slyšíme se?
Ne. Našla nás.
Slyšíme se?
Odveď je.
Joy?
-Proč ses tak vymódila? -Madam.
Vy ani vaše prasátko tu nemůžete být.
Chcete říct, že tu být nemůžu,
nebo nesmím?
Chovej se uctivě!
-Ukažte mi ruce. -Protože já...
tady můžu být fyzicky přítomná.
Ale vy jste chtěl říct, že mi nedovolujete tady být.
Ruce za záda. Tak šup.
-Prosím vás! Waymonde! -Asi budu muset projít skrz vás.
-To taky nemůžeš, kočičko. -Už zase to „nemůžeš”!
Myslím, že dost nechápete význam toho slova.
Vidíš, že tebou můžu projít.
-Nestřílejte! -Ruce za hlavu! -Takhle?
-Waymonde, probuďte se. -Tati!
Ne!
Neboj se, Evelyn!
Je to...
bio.
Proboha.
Ty jsi Juju Tubuti.
To strašné zlo, o kterém mluvil Waymond, je...
...v mé Joy?
Nezapojujte se. Nedá se s ní domluvit.
Tak to jsi ty.
Kvůli tobě mi už dcera nevolá,
nechala školu a nechává se tetovat.
Kvůli tobě si myslí, že je na holky.
Tak to pardon.
Pořád si myslíš, že jsem v tomhle světě na holky?
Vesmír
je daleko větší, než si myslíš.
Mám tě!
Ne, ne, ne!
Stůj!
Nechtěj, abych s tebou bojovala. Jsem fakt dobrá.
-Nevěřím ti. -Moment.
Pěkný.
Počůrala ses.
Ne, Evelyn. Nejste zamčená.
-Kam přeskočila? -Někam mimo mapu!
Je v nějakém vesmíru,
kde mají všichni místo prstů párky.
Viděla jsem to snad tisíckrát, ale pokaždé mě to dojme.
Že by vývojová větev anatomie lidské rasy?
„10 milionů let před Kristem”
Takový skok by většinu lidí usmažil.
Jak jsem řekl, ona není jen tak někdo.
Proč se ke mně takhle chováš? Chvíli jsi jak mílius,
a za chvíli studená a zlá.
-To je šílené! -Začínáš to chápat.
Kam chceš jít?
Ze všech Evelyn, které jsem viděla,
patříš rozhodně k těm nejzajímavějším.
Co ode mě chceš?
Dobře.
Pomůžu ti otevřít tvou mysl.
Otevři se.
Neboj se.
Neboj.
Nakoukni.
Do prdele.
-Co to je? -Jednoho dne jsem se nudila
a vsadila jsem všechno na bagel.
Všechno.
Všechny mé naděje a sny, má stará vysvědčení,
všechna psí plemena a osobní inzeráty v anonci,
sezam,
mák,
sůl.
A zhroutil se sám do sebe.
Protože když vsadíš opravdu všechno na bagel,
-stane se z něj tohle. -Rychle, Evelyn. Uteč.
Pravda.
Ale co je pravda?
Na ničem nezáleží.
Ne, Joy.
Tomu nevěříš.
Je to příjemné, viď?
Když na ničem nezáleží,
tak veškerá bolest a vina, kterou si neseš za svůj nezvládnutý život,
pomine.
Vcucne...
je...
bagel.
-Papá? -Já nejsem tvůj otec.
Aspoň ne ten, kterého znáš. Jsem Alfa Gong Gong.
Ty taky!
Pane! Co tu děláte?
Musíme jít. Za mnou!
Pane, mám to pod kontrolou.
Znovu jsi mě neposlechl
a ohrozil jsi další mysl.
A teď víš,
co musíme udělat.
Ne! Prosím vás.
Ona se vymyká našim zkušenostem. Mohla by Jobu Tupaki zastavit.
Myslíte tu zrůdu v mé dceři?
Proč jste mi to neřekl dřív? Co ještě mi vy Alfa-lidé tajíte?
Viděl jste, jak toho muže utancovala k smrti?
V žádném případě nemůžu být Evelyn, kterou hledáte.
Ne, vidím to jasně.
Ale co?
-Nejsem v ničem dobrá. -No právě.
Viděl jsem tisíce Evelyn, ale takovou, jako jste vy, nikdy.
Máte tolik nesplněných cílů, tolik snů, které jste vzdala.
Žijete své nejhorší já.
Nemůžu být nejhorší. Co ta s těmi párky?
Ne. Copak to nechápete?
Každý zdejší neúspěch se proměnil v úspěch jiné Evelyn v jiném životě.
Většina lidí má na dosah jen pár významných alternativních životů.
Ale vy...
...jste schopná všeho,
protože jste ve všem tak špatná.
K čemu jí bude taková moc, když její mysl už teď podléhá chaosu?
Haló!
-Mami? Tati? Co se děje? -Ne!
Neotvírejte jí.
Je to další finta.
Pane, podle našich údajů to není Jobu Tupaki.
Ale pokud není tady...
Do háje!
Nezapojujte se. Utečte. Utečte!
Hlídejte ty dva. Postarám se o Jobu.
Nebudu kvůli tomu riskovat bezpečnost Alfaverza.
-Odveďte nás co nejdál od Joy. -Proč? -Vrátím se.
Ne, počkejte.
-Joy? -Ne, to není ona. -Přišla Joy! -To není Joy.
-Joy? Už jdu! -Pustíte mě?
Ano, vydrž. Je to těžké.
-Co tady děláš? -Nemám ánunk, kurva. -Nemluv sprostě. -Co se děje?
Všechno se určitě vysvětlí.
Co děláš?
-Pro naše bezpečí. -Co blbneš, sakra?
Mysl naší dcery ovládla Jóga Tabáky. Posedla ji!
Alfa verze tebe a Gong Gonga chtějí, abych s ní bojovala.
-Ale je moc silná. -O čem to mluvíš? -Jste padlí na hlavu?
Nic si nepamatujete,
protože vaše těla ovládaly jiné vesmíry.
Jste jako loutky. Loutky?
Můžete dělat věci, které normálně nedokážete. Jako v tom filmu...
-V tom filmu... -O čem to mluvíš?
Rakakún!
-Cože? -Rakakún.
O tom kuchaři, co špatně vařil. Fuj.
Ale pak si mu na hlavu sedne rakún, totiž mýval,
a začne vařit dobře.
-Myslíš Ratatuj? -Ten film mám rád. -Ne!
Rakakún. S mývalem.
Přestaňte se chechtat!
Takže nás ovládají mývalí verze Joy a mě?
Ano, z jiných vesmírů.
Vtipné, Evelyn.
Zní to trochu směšně, ale je to pravda.
-V tom světě jsi byl silák. -To se mi líbí.
Tatínek tě rozváže.
-Papá? -Rychle.
Teď nedává pozor.
-Ne. -Jde jen o protokol.
Přijde o jeden z vesmírů, do kterých má přístup.
-Můžeš to... -To je Becky!
Jak ji chceš porazit v dalších vesmírech, když ji neumíš zabít tady?
Je to tvoje vnučka.
Jak myslíš, že mi je?
Ale je to oběť nezbytná pro naši výhru.
Tak dobře...
Musíš to udělat.
Běž.
Máma mě přilepila k židli kvůli nějakým mývalům.
Buď trpělivá. Táta na tom dělá...
Mami?
Co to...
Co to děláš?
Už jsem to skoro měl!
Už jsi v její moci.
-Do háje! Má zbraň! -Zachovejte klid!
Nejvyšší čas na rodinnou debatu!
Nedovolím, abys ji zabil.
Nevidíš, co se děje s tvou myslí?
V mém vesmíru jsi na svou dceru tak tlačila,
až jsi ji zlomila.
Ty...
Ty jsi stvořila Jobu Tupaki.
-Jak to, že umí anglicky? -Papá, nestřílejte!
Musím tě zastavit. Jinak je jen otázkou času, kdy budeš...
stejná jako ona.
Stejná... jako... ona.
Co to sakra děláš?
Evelyn, teď není čas na tancování!
Papá.
Vím, že se mnou nesouhlasíš, ale já to udělat musím.
-Mluví divně. -Ne...
Počkej! Nevíš, kam skočíš.
Pozor, nestabilní.
„Pokud se stanu tím co ona,
možná budu dost silná na to, abych zachránila moji Joy.”
Prosím. Nemohu ztratit další milovanou bytost v temnotě.
Neboj se. To se nestane.
Hele,
ukliď to tam, jo?
Kam to skočila?
Promiň, papá.
Pojďte!
-Panebože! -Jdeme!
Pozor, narušená mysl.
Pošlete všechny skokany s protějškem v této oblasti.
Hned!
Alfaverzum se opět ocitá v roli poslední obranné linie
proti totálnímu chaosu.
Buďte stateční. Tato Evelyn je stejně neústupná jako ostatní.
Nedala nám na vybranou.
Musím ji zabít dřív, než se stane novou Jobu Tupaki.
-Joy. -Copak?
Joy...
Vím, jaké máš pocity.
Pocity, z kterých je ti smutno.
Po kterých se ti chce
všechno vzdát.
To není tvoje vina.
Tvoje ne.
Já to vím.
To ona.
Žužu Čubaka.
Drží tvou duši
-ve své hrsti. -O čem to mluvíš?
Jediný způsob, jak ji můžu porazit, abych zachránila tebe,
je být stejná jako ona.
Já to pořád nechápu.
Evelyn! Tvá dcera se zachránit nedá, a brzy ani ty ne.
Je čas.
Najděte si odrazové můstky.
Ave Maria!
Drahoušku, já nevím, co děláš.
Podle mě moc tlačíš na pilu.
Nebo ne dost.
Panebože!
Evelyn.
Panebože.
Co to děláš?
Dávej pozor. Nelítej!
„Zpěvačka”
„Download dovedností. Zvýšená kapacita plic.”
A sakra.
Je mrtvý?
Vidíš? Není mrtvý. Běžte!
Pospěšte si!
Honem.
Tati, běž!
Ježišmarjá.
Chceš jít na vycházku, kulíšku?
Můj Johnny!
Oranžáda?
Co dělá?
Když udělá něco divnýho, dodá jí to sílu bojovat.
Promiň, zlato.
Ne! Johnny!
Ty...
mrcho.
Běžte!
Evelyn, jestli nepřidáš, předám tvoje směny Chadovi.
Jděte.
-Co se stalo? -Že by ztratili své schopnosti?
Pane?
-Potřebuju jiný odrazový můstek. -Informace přijata. Konec.
-Musí udělat něco divnýho. -Co to dělá?
Ježíši, chce si to narvat do zadku.
Ne!
-Evelyn, začni skákat panáka! -To vůbec není divný.
-Dej mu facku! -Ne...
-Mami, foukni mu do nosu! -Cože?
Začne nedobrovolně ječet a vydávat skřeky!
Věř jí, to je dost divný!
Máma válí.
Pardon.
Mentální kapacita téměř dosažena.
Do prdele.
Nezlob se, Evelyn. Umřeme spolu.
Kung-fu není jen boj.
I tenhle malíček může být kung-fu.
Malíček?
Evelyn!
Evelyn...
Bude těžké ti všechno vysvětlit.
To nebude třeba.
Sledoval jsem vás.
To jste zase vy?
Viděl jste, jak jsem dobrá?
Já to dokážu,
já tu Jobu Tupaki porazím.
Řekla jste to jméno správně.
Evelyn. To, co děláte, je šílené. Riskantní.
Váš hloupý plán na záchranu dcery dokázal nasrat celé multiverzum.
Ale mohlo by to vyjít.
Co je?
Přál bych si být u toho, až to dokážete.
Jak to myslíte?
Jsem vděčný, že můžeme strávit tyhle poslední chvilky spolu.
Alfa Waymonde?
Alfa Waymonde.
Co se stalo? Byl jsem znovu Mýval Waymond?
Mýval Waymond je mrtvý.
Páni! To je podívaná!
To je Mývalka Joy?
-Chápu to správně? -Jak roztomilé.
Zastavím tě, Jobu.
Teď, když jsem dosáhla plné síly.
Pořád nevidíš, co se děje.
Ne, vidím to jasně. Jasněji než kdykoli předtím.
Proboha, Evelyn.
Proboha.
Sakra.
-Tak blízko. -Evelyn...
Prosím tě, pomoz jí.
Brzy se uvidíme.
Někde tam...
v té vřavě...
Neodcházej! Pomoz jí! Pomoc!
„Konec”
Scénář a režie
Produkce
Hráli
Zajímavý konec, ale moc smutný.
Kde je?
-Kde je naše dcera? -Naše?
Dcera?
Evelyn, jsi v pořádku?
Rakakúne...
-Nevím, co bych si bez tebe počal. -Rakakúne?
To ne!
-Nikomu to nesmíš říct. -Viděla příliš.
Víš, co to znamená. Za ní!
Prosím tě!
-Ne, já to neřeknu... -Za ní!
-Co chceš? -Chci tebe.
Ne!
Přestaň.
Zůstaň tam.
-Tohle je špatně. -To teda není!
-Je pozdě! -Opatrně. Sedni si.
Má nádoba prosakuje...
I když vymyslím sebevětší nesmysl,
někde tam stejně existuje. Je skutečný.
Jsi v pohodě?
Zase jsi koukala do blba.
Dokázala jsem to.
Opravdu?
To jsi dobrá! Můžeš odevzdat doklady, než začne večírek.
Nezapomeň sušenky. Paní Deirdre moc chutnají.
Já jdu dolů.
VŠUDE
Část druhá
Ještě ne.
Nezkazte překvapení.
A pojďte mi pomoct.
Dobrý den, paní Wangová.
-Mami, to dnešní ráno... -Přestaň s těmi triky.
-Cože? -Vím, že tam jsi. Vylez ven! -Mami, ty jsi opilá?
Hele, Becky...
Můžeš jít pomoct tátovi chystat tu oslavu?
Teď?
-Jo. -Běž, Becky.
Běž.
Díky, lásko.
Ty to všechno vidíš, viď?
Vidíš,
jak je všechno
náhodné přeskupení částic
ve vibrující superpozici.
Vůbec nevím, o čem mluvíš.
Ale umím tohle.
Jenomže vidíš,
jak je všechno, co děláme...
...odplaveno do moře všech ostatních možností.
Jsi všude.
Jsi jako já.
To je pravda.
Jsem ta, kterou hledáš.
-Ta, která tě porazí. -Dobře.
Dej mi ránu.
Udeř mě do obličeje.
Přestaň!
Ahoj, tati.
Evelyn. Co tu ještě děláš?
Zkoušíme na večer karaoke.
Neodvezeš ty daně? Byla to naše poslední možnost!
-Nech to na mně. -Nech to na ní! -Běž.
-Jsi v pořádku? -Běž. -Ano, spadla jsem na gauč.
Běž!
Dobře.
Je tak milej.
-Dobře. -No tak, kámo...
Jestli se mnou nechceš bojovat, tak...
-Proč? -Co proč? -K čemu to všechno bylo?
Proč jsem tě hledala?
Ano.
Sedni si.
Sedni si, dej si křupky, udělej si pohodlí.
Není ti nic?
Můžeme to uspíšit.
Sedni si na škvíru.
Na škvíru gauče. Pohodlně.
Tady to je.
Ne...
Prosím vás, nezáleží mi ani na bagelu, ani na Alfaverzu.
Záleží mi jen na mojí Joy.
Vraťte mi dceru a nechám vás navždy být.
Bohužel. To nejde.
Proč ne?
Já jsem tvoje dcera. Tvoje dcera jsem já.
Každá verze Joy je Jobu Tupaki.
Jsme neoddělitelné. Ne.
Cítím všechno, co cítí tvoje dcera.
Znám radost
i bolest z toho, že jsi moje matka.
Pak víte,
že bych pro ni udělala jen to, co je správné.
Pro tebe.
„Správné” je krabička vymyšlená lidmi, kteří mají strach.
A já vím, jaké to je být v takové krabičce uvězněná.
Kamarádka. Becky je dobrá kamarádka.
Mami!
Ne, tak to není. Gong Gong je jiná generace.
Už se za něj nemusíš schovávat. Měla bys cítit úlevu.
Bagel ti ukáže pravou podstatu věcí. Vysvobodíš se z krabičky. Jako já.
Ne, já nejsem jako ty. Jsi mladá a tvá mysl se neustále mění.
Já přece vím, kdo jsem.
Nemáš představu, co jsi provedla.
Zůstaneš navždy stejná.
Ne, vrátím se se svou Joy ke své rodině a budu žít svůj život.
Šťastný život.
Dobře.
Tak hodně štěstí.
Děkuju, že jste přišli.
Děkujeme.
Celou tu dobu
jsem tě hledala. Ale ne proto, abych tě zabila.
Hledala jsem někoho, kdo by viděl to, co vidím já.
Cítil to, co cítím já.
Ptala ses mě na „naši” dceru.
Je to šílené,
ale napadlo mě...
Co když...
...jsi se mnou před lety vážně odešla?
A ten někdo...
...jsi ty.
Evelyn!
-Ty žiješ! -To není možné.
-Haló? -Paní Wangová, kde jste?
Klidně si nepřijdete na domluvenou schůzku?
-Sklapni. -Co jste to řekla?
Řekla jsem „sklapni”. Nezáleží mi na tobě.
-Omlouvám se. -Na ničem nezáleží.
Paní Wangová! Budete mít velký malér!
Rozumíte? Tohle je urážka...
Chceš vědět, jak by vypadalo to tvé „co když”?
Každé ráno bychom se probouzeli v malinkém bytě
nad prádelnou v úpadku.
Rozmysli si to.
Jestli to nemyslíš vážně, prosím, nedávej mi falešnou naději.
Šťastný nový rok!
Další rok...
předstírání, že víme, co děláme,
přitom se jen motáme v kruhu.
Prádlo a daně
a prádlo a daně.
-Už žádný útěk. -Kde jsou majitelé?
Tamhle jsou. Pan a paní Wangovi. Nedali jste mi jinou možnost
než vydat příkaz k zabavení vašich osobních a firemních věcí.
Evelyn. Řekni, žes jí ty doklady odnesla.
Odnesla, viď?
Co to děláš? Ne!
-Já říkal, že jí nemáš věřit. -Evelyn, prosím tě, klid.
Co to děláš?
Všechno.
Co to děláš?
Neuplyne okamžik,
aniž by se každý další vesmír dožadoval tvé pozornosti.
Nikdy ne úplně.
Jde o život plný narušených chvilek,
rozporů a zmatků.
-Chade, nezapomeň na mě. -Tady jsou papíry.
-Strážníku! -Stůjte za mnou.
S nemnoha střípky času, kdy aspoň něco dává smysl.
Vždycky jsem to tu nenáviděla.
Evelyn, proč?
Jé, prima. Jsi tu taky.
Joy?
Kde to jsme?
V jednom z vesmírů, kde nebyly správné podmínky pro vznik života.
Mimochodem, většina jich je takových.
Hezký.
Jo. Můžeš tu jen sedět a všechno se zdá být... daleko.
Joy. Promiň, že jsem všechno zničila.
Pššt. Tady se tím nemusíš trápit.
Buď prostě kámen.
Připadám si hloupě.
Bože! Všichni jsme hloupí!
Malí, hloupí lidé. To je celý náš přínos.
Většinu našich dějin jsme „věděli”, že je Země středem vesmíru.
Vraždili a mučili jsme lidi, kteří tvrdili opak.
Pak jsme zjistili, že Země obíhá kolem Slunce. Jednoho z trilionu sluncí.
A teď? Snažíme se vypořádat s faktem,
že tohle všechno existuje v jediném vesmíru z kdoví kolika.
Každý nový objev je jen připomínka, jak jsme malí a hloupí.
Kdo ví, jaký další skvělý objev z nás udělá ještě menší podělaný skrčky.
-Pozor na pusinku. -Jako fakt? -Dělám si legraci. To byl vtip.
KUREVSKEJ vtip!
Kurva.
Co se děje?
Jsem tak dlouho uvězněná,
zažila jsem kdeco...
Doufala jsem, že pochopíš něco, co nechápu,
že mě přesvědčíš o existenci další cesty.
O čem to mluvíš?
Víš, proč jsem vlastně stvořila ten bagel?
Ne proto, abych všechno zničila,
ale abych zničila sebe.
Byla jsem zvědavá, jestli bych konečně unikla, kdyby mě pohltil.
Tím myslím umřela.
Takhle to aspoň
nemusím udělat sama.
Nezlobte se, pane Wangu, ale všichni někdy máme těžké období...
Evelyn.
Vrať se.
Můj hloupý manžel
celou věc ještě zhoršuje.
Toho si nevšímej.
Tak dobře, můžete ji pustit.
Pusťte ji. Je to v pořádku.
Ano.
Děkuju.
Všechno dobře dopadne.
Dala nám ještě týden.
Jak to? To není možné.
Je to jen statistická nevyhnutelnost. Nic mimořádného.
Já nevím.
Jen jsem si s ní promluvil.
Myslíš, že jsem slaboch, viď?
Tenkrát před lety, když jsme se do sebe zamilovali,
mi tvůj otec říkal, že jsem až moc laskavý.
Možná měl pravdu.
Prosím vás!
Můžeme přestat bojovat?
Říkáš mi, že svět je krutý
a že se jen točíme v kruhu.
To vím.
Jsem na téhle zemi stejně dlouho jako ty.
Bojujete, protože jste vystrašení a zmatení.
Já jsem taky zmatený.
Celý den...
...netuším, co se tu zatraceně děje.
Ale mám takový pocit, že je to celé moje vina.
To, že chci vidět věci z lepší stránky,
neznamená, že jsem naivní.
Je to strategie a nutnost.
Tak jsem se naučil cokoli přežít.
Nevím.
Jediné, co vím, je to,
že k sobě musíme být laskaví.
Prosím tě,
buď laskavá.
Vůbec nevíme, co se děje.
Vím, že se vidíš jako bojovnice.
Taky se tak vnímám.
Tohle je můj způsob boje.
Evelyn!
Bagel.
Ještě se můžeš otočit a všemu se vyhnout.
Prosím...
Buď laskavá.
Už je pozdě, Waymonde.
To neříkej.
Vidělas to?
-Mám to! -Poznáš tuhle písničku?
-Díky, že jste přišli. -To je legrace!
I když jsi mi znovu zlomila srdce,
chci ti říct...
V jiném životě
bych s tebou vážně moc rád vedl prádelnu
a dělal daně.
Taky mě to mrzí.
Je tak milej.
Pojď, Evelyn.
Pojď!
Chápu.
Vycítila jsi dobrou věc.
Děláš si naděje.
Tak já ti ušetřím čas.
Nakonec
to všechno zmizí.
Pojď.
Je mi fuk, jestli půjdeš se mnou. Žij si, jak chceš.
Evelyn! Prosím tě...
Už ne.
Nechci vám ublížit.
Joy, vrať se se mnou. Joy!
Joy!
Co vám ten můj hloupý manžel řekl?
Řekl mi o vaší situaci.
Když mi můj manžel doručil rozvodové papíry,
projela jsem v jeho Kia Forte sousedovic kuchyní.
Víte, co říkám?
Svět se točí jen díky nepříjemným sviním, jako jsme my.
Nepřestávej hrát.
Zahraj mi něco.
To není pravda.
-Ty dokážeš vzbudit lásku. -Ty dokážeš vzbudit lásku.
O čem to mluvíš?
Vždycky je co milovat.
I v pitomém vesmíru, kde máme párky místo prstů,
se naučíme dělat nohama skvělé věci!
-Vidíš? -No dobře.
Nic necítím.
Cítím...
Nedovolte jí zastavit Jobu!
Palte!
Taková pitomost!
Nech toho!
Nemáš sem co lézt. Jsi kámen.
To tvrdí kdo?
-Já tě chytím! -Nelez ke mně.
Co to děláš?
Učím se bojovat jako ty.
Víte, že moje žena měla stejný parfém? Ať je jí zem lehká.
Toto jsou jasné známky poškození nervové soustavy.
S jistou dávkou pomoci by mohl vidět věci hezky zpříma.
Chvíli to bude bolet, ale jinak to vypadá dobře.
Děkuju.
Ukliď to tam, jo?
-Všechno jsi mi vzala. -Promiň.
Rakakún mě toho tolik naučil!
Neuměl jsem ani uvařit vajíčko.
Naučil mě točit vejce na obracečce!
Sám jsem k ničemu.
Všichni jsme k ničemu, když jsme sami.
Je dobře, že nejsi sám.
Vysvobodíme tvého hloupého mývala.
Jdeme!
Za ním!
Uhni mi z cesty.
Papá, co děláš?
Neříkej mi papá.
Ty nejsi moje dcera.
Waymonde!
Vzdej to.
Kdo nejvíc miluje, nejvíc lituje.
Nežijme v iluzi.
Vidíš?
Je jen otázkou času, než se všechno samo srovná.
-Rychle! -Nemůžu. Promiň, Rakakúne!
Evelyn, nech ji odejít.
Nemůžu, tati.
Nechci své dceři udělat to, co jsi udělal mně.
Jak jsi mě mohl nechat odejít?
Jak jsi to tak snadno dokázal?
Nevadí, že na mě nemůžeš být pyšný.
Protože já nakonec pyšná jsem.
Možná v ní vidíš své největší obavy vtěsnané do jediné bytosti.
Celé její dětství jsem se modlila, aby nedopadla jako já.
Ale nakonec je stejně paličatá,
bez cíle,
zmatená.
Jako její matka.
Ale teď vidím, že to nevadí, když je zmatená.
Protože stejně jako mě
ji vesmír obdařil někým hodným, trpělivým
a shovívavým, aby jí vynahradil všechno, co jí chybí.
Papá.
Tohle je Becky.
Joyina přítelkyně.
Přítelkyně.
V tomhle vesmíru možná vyhraješ. Ale v jiné době...
...tě porazím!
Nebo budeme remizovat.
Anebo se pověsíme do průvanu.
Dobře, Joy. Poslouchej.
To celé je jen vír totálních nesmyslů!
V bagelu konečně najdeme klid, Evelyn.
Přestaň mi říkat Evelyn!
Já...
jsem...
tvoje...
máma!
Papá?
Proboha,
můžete toho prostě...
nechat?
Mami,
už toho nech.
Moc ti to přeju. Začínáš chápat svoje trable.
To je super. Moc, moc mě to těší.
Ale...
...já jsem unavená.
Už nechci nikomu ubližovat, jenomže když jsem s tebou,
ubližuje to nám oběma.
Takže pojďme každá vlastní cestou, ano?
Nech mě odejít.
Dobře.
Počkej.
Začínáš být tlustá. A nikdy nezavoláš, i když máme rodinné plány.
Nic by tě to nestálo. Přijdeš, jen když něco potřebuješ.
A máš tetování. Je mi jedno, že reprezentuje naši rodinu.
Tetování nesnáším!
A proč myslíš, že chci být zrovna tady a teď s tebou?
Ano, máš pravdu. Nedává to smysl.
Evelyn! Už dost, přestaň.
Ať to dořekne.
Možná je to, jak jsi řekla.
Možná existuje něco,
nějaký nový objev, který z nás udělá ještě menší podělaný skrčky.
Něco, co vysvětluje,
proč jsi mě navzdory tomu virválu hledala dál.
A proč,
za všech okolností,
chci být tady s tebou.
Já budu vždycky,
vždycky chtít být tady s tebou.
Takže co?
Budeš všechno ostatní ignorovat?
Mohla bys být cokoliv, kdekoliv.
Proč nejdeš někam, kde...
kde je tvoje dcera něco víc než...
tohle?
Zbydou nám jen střípky času,
kde nic z tohohle nedává smysl.
Pak si těch střípků času budu vážit.
Zmáčkni knoflík.
To je ono. Připadám si jako čtrnáctka.
Jo!
-Jsi praštěná ženská! -Ty jsi stejná.
Promiň, Rakakúne...
-Co děláš? -Chyť se mě za vlasy!
Přítelkyně.
Co říkal?
Prosím tě, dej nám šanci.
Jsme rodina...
To je trapný.
Že je to trapný?
Chceš ještě uspořádat tu oslavu?
Můžeme si dělat, co chceme.
Je to úplně jedno.
Přijdeme tam fakt pozdě.
-Tohle všechno bereme? -Přidej to do tašky.
Daně jsou příšerný.
NAJEDNOU Část třetí
Díky za svezení, Becky!
-To bude dobrý. -To zvládneš, viď? -Becky?
Nech si dorůst vlasy.
Zavolám!
-Musím čůrat. Počkejte tady. -Dobře.
Já musím taky.
Nech mi tady ledvinku.
Dobře! Ano.
Mám vážně radost, že se to zlepšilo.
Vidím zlepšení a jsem ráda, že jste mě poslouchali.
Poslouchali, ale neposlechli.
Jde mi o tiskopis C...
Evelyn, slyšela jste mě?
Pardon.
Co jste říkala?
VŠECHNO, VŠUDE, NAJEDNOU