PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Stejně Simone nenajdeme. Je pryč.
Nemá to cenu.
Jez.
- Nemám hlad. - Musíš jíst.
- Proč? - Protože jinak jsi idiot.
No a co, jestli jsem idiot nebo jestli jím?
Co na tom sejde?
Důležité je, že žiješ.
Hele, Jeane, já to chápu, že jsi ze všeho znechucený a unavený.
Věř mi, já vím, jaké to je někoho ztratit.
Ještě pořád si můžeme vzít zpátky, co nám ukradli.
Apollon?
Sten.
Pšt.
Hej!
Nestřílejte! Stůjte!
Kdo jsi?
Musíte mi pomoct! Chce ji zabít!
Kdo?
Zdravím.
Musíte mi pomoct. Pomozte mi.
Vypadněte!
Mám vám to snad napsat?
Vypadněte odtud.
Padejte!
Běžte!
Hned!
Nemáš kam utéct.
Stůj!
Zahoď ten nůž, tati.
Danieli.
Odhoď ten nůž!
Kam si myslíš, že jdeš? Co?
Simone?
- Musíme zpátky do jejich tábora. - Proč?
- K čemu nám jsou? - Mají něco, co potřebujeme.
- A co? - Něco, co dokáže zastavit Rasmuse.
Zastaví to i Apollon.
Máte to u sebe, ne?
Co?
- Vydejte to. - Nikdy.
Tak hele, sklapni!
Neukazuj jim to!
- Danieli. - Je to tudy.
Vstávej.
To je Olivia.
Má poslední stadium rakoviny. Nebo ne?
Čtvrté stadium. Zbývá jí pár týdnů.
Nepřežije to.
Pokud se nestane zázrak, tak ne.
Slyšel jsi to, Rasmusi?
Uděláme zázrak. Nakazíme Olivii tím virem.
Pořád je to jen hypotéza.
Zatím jsme ji neověřili, potřebujeme udělat další testy.
Ano, ty taky uděláme. Na Olivii.
A možná ji zabijí.
Já už mrtvá jsem.
Když to nezabere, tak stejně umřu.
Nebojím se.
Zachráníme životy, Rasmusi.
Řekněme, že se to u Olivie povede. Co bude následovat?
Budeme pokračovat. Mnou.
Jako další dostanu ten virus já.
Na koho tu machruješ?
Na nikoho.
Nech to být.
Ale no tak, povídej.
Jen jsem přemýšlel.
O čem?
Jsem podobný tátovi?
Jo, trochu.
Čím?
Máš stejný úsměv.
Usmíval se někdy?
Jsem silnější než on.
Je jedno, komu se podobáš.
Záleží na tom, kdo jsi.
A kdo tedy jsem?
Jsi můj malý bráška.
A vždycky budeš.
Budu tě mít ráda, ať se stane cokoli.
Skrz to se nedostaneme.
Kolik mám použít? Jen kapku?
- Jo. - Tady to udělat nemůžeme. Ne teď.
- Někdo by nás mohl vidět. - A jak tedy projdeme?
Nikdo tu není.
Co to sakra je?
Je to z jedné rostliny.
Mají ji oni.
Z kytky?
Ano.
- Zabíjí ten virus. - Aha,
takže to kouzlo je
šťáva z nějaké kytky?
Je to příroda, Jeane, já pravidla nevymýšlím.
Ne, ale to tady tvrdíš.
- No ne? - Vždyť se sám podívej.
Asi je to hezké.
Hodláš to použít na Rasmuse?
- No… - Zkoušeli jste to už na lidech?
Ne.
- Jak víš, že to na Rasmuse zabere? - Taky tomu nerozumím.
- Nic takového jsem ještě neviděla. - Ne, ale…
Když to zabírá na ten virus, třeba to zabere i na něj.
Rasmus je virus.
Sten chce, abych ho nakazil.
Vážně?
Neměl by to být Sten, ale Martin.
Proč Martin?
Jemu věřím.
Proč?
Protože ho znám.
Co na to Sten říkal?
Ty jsi mu to neřekl?
- Ty se ho bojíš. - Nebojím.
Ale bojíš.
Nemůže ti ublížit.
Řekni mu, jak to chceš.
Jestli to má být místo něj Martin, tak to bude Martin.
Co když to odmítne?
Tak ho zabij.
Ty tu velíš.
Ty a já.
Proč to děláš?
A co jiného zbývá?
Jak tě Rasmus přemluvil?
Nepřemluvil.
Dělám to dobrovolně.
Kvůli Simone?
Sám jsi to řekl.
Je mrtvá.
Takže se prostě vzdáš?
Jo. Vzdávám se.
Ona to vždycky zvládne.
Všimla sis?
Je jako korek.
Vždycky se vrátí.
A co my?
Myslíš bumerang.
Co?
Bumerang se vždycky vrátí.
Ne korek. Ten jen plave.
No, ať už je cokoli, my to nejsme.
My se nevracíme.
My umíráme.
Každý umře.
Až na ni.
Přestaň se litovat.
- Jak jako? - Přestaň se litovat.
Pořád nad sebou jenom brečíš. Přestaň.
Já nad sebou nebrečím.
Myslíš si, že celý svět je proti tobě, že jsi jediný, koho to zasáhlo.
- Že jo? - Jo.
Aha. No na takový styl uvažování teda potřebuješ ohromné ego.
Umřelo tolik lidí a my máme litovat tebe?
Promiň.
Nevím, co dělat.
Přestaň se litovat.
Pojď.
Jdeme.
Takže to prostě vyhodíme?
Dokud to máme, je to, jako by Simone pořád žila.
Jo, ale ona nežije.
Zbav se toho.
- Vážně? - Jo.
Dělej.
Tak jo.
Půjdete s námi.
- Hned. - Už?
Jo, v pořádku.
Vedete ho do laboratoře?
Bude tam Rasmus?
Hele, co se to sakra děje?
Běžte dovnitř.
Co to jdou sakra udělat?
Tak jsme zase zamčení.
Musím s tebou mluvit.
Rasmusi.
Věděl jsem, že přijdeš.
Posaď se, promluvíme si.
Prosím.
Chápu, že jsi z toho frustrovaný.
Taky jsem se tak dřív cítil.
Chtěl jsem vylepšit svět,
a tak jsem vytvořil ten déšť.
Chtěl jsem svět zachránit.
A chtěl jsem, aby lidi při pohledu na mě říkali:
„Podívejte,
to je on.
Ten, který nás všechny zachránil.“
Ale nedopadlo to tak.
Místo života jsem přinesl smrt.
Ale
zároveň jsem stvořil tebe.
- To udělal můj táta. - Ne, tvůj táta přišel až druhý.
Tebe jsem vytvořil já sám.
A konečně teď chápu, kdo jsi.
A proč jsi tady.
Veškeré úspěchy lidstva mají jednoho společného jmenovatele.
Strach ze smrti.
Strach z propadnutí se do prázdnoty, ze které jsme kdysi vzešli.
Jsi zkrátka vedlejší produkt mého strachu z toho, že upadnu do zapomnění.
I ty se bojíš opuštění a zapomnění.
I tak jsi mi ale dnes přišel říct,
že chceš, aby na mě svět zapomněl.
Musí to být Martin.
Nechceš, abych to měl já.
Ne.
Musí to být Martin.
Celou dobu jsme věděli, že ten virus nemá žádné přirozené nepřátele
a že ho nezabije nic.
Víme ale také, že silně reaguje na jisté podněty.
Jedním z nich je oheň, což už víš.
Pouto
mezi tebou a Sarah
je jedinečné.
Neubližuj jí.
Co cítí ona, cítíš i ty.
Pokud to chceš raději udělat beze mě,
budu tě muset držet na hodně krátkém vodítku.
Přestaň!
Ty tady nevelíš.
Já jsem tě stvořil.
Patříš mi.
Tady to je.
Tati? Danieli?
Co se děje?
Luno, stůj.
- Jdi za mámou. - Ne, zůstane tady.
Může jít s námi? Je to jen dítě.
Zůstaň v tom karavanu.
Dohlédneme na tebe.
Pojď.
Tak běžte.
Sarah je v pořádku.
Nic se jí nestane, pokud mě budeš poslouchat.
Zpráva o stavu?
Momentálně zcela potlačujeme Oliviin imunitní systém.
Připravím injekci a extrahujeme z tebe ten virus.
Musíme tě tedy připravit…
Udělá to on.
Tím virem ji nakazí Rasmus.
Pak to ale nebudeme moct ovládat.
O to nejde. Jde o to, co poprvé zafungovalo.
Tak se nakazila Sarah.
Nakazí ji on.
Nehodláme vám tu rostlinu sebrat.
Vezmeme si jen to, co potřebujeme.
- Jak z ní dostáváte tu tekutinu? - Vezmeš…
Nic jí neříkej.
Sledovali nás. Jestli sem přijdou, zabijí nás.
- Kdo? - Nikdo nás nesledoval.
- O kom to mluvíte? - Jen mele sračky.
Ukažte nám, jak se to dělá.
Potřebuju tu tekutinu pro bratra.
Danieli?
- Pojď. - Danieli, ne.
Danieli.
Běžte dovniř.
Jdou tam.
Jaký je plán?
Když budeme odporovat, zastřelíte nás?
Tak nějak.
Nevypadáte jako střelec.
Ale vystřelil bych.
Už jste někoho střelil?
Ano.
Proč?
Nechci o tom mluvit.
Nic se nestane.
Imunitní systém vyřazen z činnosti.
Umírá.
Předej jí ten virus.
Dělej.
Já nechci.
Ale ano.
Myslím, že chceš.
Ne.
Víc lidí už nezabiju.
Přestaň!
Rasmusi,
nedělám to, abych ti ubližoval.
Prostě je to tak správně.
Pro Olivii.
Pro nás všechny.
Udělej to.
Co teď?
Teď budeme čekat.
Je…
krásná.
A nebezpečná.
Jak je nebezpečná?
Nechce se nechat vysávat.
Vzpírá se.
Je to kytka. Jak může být nebezpečná?
Může tě zabít.
Může nás zabít všechny. Má obranný mechanismus.
Držte se dál.
Musím být opravdu opatrný.
Nesmím se dotknout pestíků ani okvětních lístků.
Tak jo.
Tady.
Do prdele.
- Co se stalo? - Asi jsem se jich dotkl.
Zareagovala.
Tak jo, počkejte.
Asi je to v pohodě.
Zkusím to znovu.
Tak jo.
Je mrtvá.
Zítra to zkusíme znovu
s jiným subjektem.
Ne, to nezkusíme.
Mohlo to dopadnout hůř.
Mohl to být tvůj kamarád Martin.
- Proč to nefunguje, Fie? - To nevím.
Možná jsi jí toho dal moc nebo…
Počkat.
Rasmusi,
podívej.
Ahoj.
Co se to děje?
Rasmusi?
Teď tím nakazíš mě.
Přišel čas, abys mi vrátil, co jsem ti kdysi dal.
Rasmusi?
Hej.
Co se děje?
Rasmusi?
Co se děje?
Rasmusi? Hej!
- Ztrácí vědomí. Odveďte ho ven. - Odveďte ho.
- Běž ven! - Musím pryč.
Počkej chvíli, musíš se uklidnit.
Tak jo, uklidni se.
Kde je Martin?
- Hned mi to řekněte, nebo vás zabiju. - Ale…
Nepotřebuješ pomoct?
Ne, zůstaňte tam.
Pokračuj.
- Kolik máš zkumavek? - Teď mám čtyři.
- Už jen jednu. - Simone, já nemůžu, já…
Potřebujeme jich víc, jo?
Ještě jednu a je to.
Dobře.
Tak poslední zkumavku.
Sakra.
Běžte ven. Ven!
Běžte ven! Utíkejte!
Padejte, sakra! Běžte!
Kam jdete?
Vraťte se.
Haló.
- Co se děje? - Jsou tam. Slyším je.
Tati?
Ne, Luno.
- Střílej, sakra! - Nevidím je!
Prostě střílej!
Kde jsou?
Střílej!
Hej,
jsi v pohodě? - Jo.
- Kolik jich máme? - Myslím, že čtyři.
To by mělo zatím stačit.
- Můžu se podívat? - Jo.
Tati?
Mami?
Tati? Co se stalo?
Luno?
Mami?
- Co se stalo? - Našli nás.
- Jeane? - Jo.
- To jsi střílel ty? - Jo.
Nevím, kolik jich je, ale schovávají se.
Pomoz mu s tím šípem. Musíme odtud vypadnout.
Jo, vrátíme se do toho domu.
- Co? Co mám dělat? - Prostě ten šíp vytáhni. Pomalu.
Vrátíme se do domu. Tam budeme v bezpečí. Jdeme.
Luno?
- Tati? - Jo.
Tak jo.
Rychle zpátky. Budu vás krýt.
Co jsi říkal?
Nic.
Co to sakra je?
- Co se to sakra děje? - Sebrali Sarah. Musíte ji najít.
Ubližují jí.
- Jaký je plán? - Prostě dělejte.
- Ale kde je? - To nevím, najděte ji. Pojďte!
- Díky. - Nemáš za co.
Můžeme?
Jo.
…tím virem.
Už je ti líp?
Ano.
Za chvilku začneme.
Jo, jsem připravený.
Ne, počkej.
Dobře, počkáme.
- Danieli? - No?
- Zalep tu ránu. - Jo.
- Zastav krvácení. - Jo.
Tlač na to.
- Musíme to vyčistit. - Jo.
- Slyšíš mě? Jo? - Jo.
Simone, jsou to jen děti.
- Kde jsou? - Pryč.
Vrátí se.
Ty drž hubu.
- Měli jste je zabít. - Jsou to děti!
Vrátí se.
- Hej. - Měla je zabít.
Hej.
Jsou to jen děti.
Jsme téměř připraveni.
Hned jak mi imunitní systém přestane pracovat.
Za jak dlouho?
Tohle tvrdí, že za hodinu.
Zničit fyzičku,
kterou jsme budovali celý život,
evidentně zabere pouhou hodinu.
Je to trochu jako s Ježíšem.
Abychom mohli být vzkříšeni, musíme nejdřív zemřít.
Rasmusi.
Pojď sem.
Ať už se ti
teď odehrává v hlavě cokoli,
budu tě mít vždycky rád
jako vlastního syna.
Nemyslím si, že mě máš rád.
Rasmusi.
Podle mě máš rád to, co představuju.
To, čím by ses mohl stát.
Čím můžeme být my.
A líbí se ti představa, že bys žil věčně.
- Poslouchej mě, Rasmusi… - Podle mě bys navždy žít neměl.
Počkej chvíli. Cos udělal?
No tak, klid.
Nenaděláš s tím nic.
Jen si lehni.
Co chceš?
Plním tvoje přání.
- Tohle jsi chtěl. - Nejsem připravený. Je moc brzy.
Nedělej to.
- Mám tě rád, má životní práce, synu… - Přestaň.
Uklidni se.
Neboj se.
Je po všem.
To je teprve začátek.
Tady jsi.
Můžu dovnitř?
Co se děje?
Jsi smutný?
Asi trochu jo.
Ztratil jsi někoho?
Ano.
Nesmutni.
Zlepší se to.
Jak to víš?
Taky jsem ztratila někoho blízkého.
Svého psa Doda.
Zemřel těsně před tím deštěm.
Byli jste spolu?
Nemůžeš být se psem.
Ale jasně že jo.
Je to nezákonné,
ale komu sejde na pravidlech?
No ne?
S úsměvem vypadáš mnohem líp.
Taky se s ním líp cítím.
Tak by ses měl víc usmívat.
Tak jo.
Asi tu přespíme.
- Přijde ti to jako špatný nápad. - Ne, jenom…
Proč všechno odložit, jen abychom je chránili?
Jsou rodina.
Tak pojďme zabezpečit okolí a zítra odtud vypadneme.
Jo.
Pokud to tedy nevidíš jinak.
Ahoj.
Máš chvilku?
Jo, jasně.
Tak fajn, já jdu.
- Bude to jen chvilička. - Jasně.
Copak?
Tu máš.
Dostala se do něj voda,
ale zase funguje.
Možná chceš, aby tě našel ještě někdo.
Doufám, že ho najdeš, ať je to kdokoli.
Ale…
Je mrtvý?
Jo.
A teď chceš nakazit mě?
Musí to být teď?
Proč ne?
Protože bychom napřed měli pozorovat Olivii a zjistit, jak reaguje.
Olivia je v pohodě.
Nevíme, co se stane.
Co by se mohlo stát?
Proč tak spěcháš?
Martine?
Jsem připravený.
Myslíš, že vědí, kde jsem?
Pokud jsou živí.
Ty jsi vždycky optimistka.
Jsem realistka.
Taky bys měla být.
Můžu jít s vámi?
Ahoj.
Tady bys asi být neměla.
- Může zůstat s námi, ne? - To by její otec nezvládl.
- Utíkej zpátky, Luno. - Chci být s vámi.
Jo, ale tady bys být neměla.
Měla bys být s rodinou. Brzy se vrátíme.
- Tak jo. - Promiň.
Ví, kudy jít, že jo?
Jo.
- Martine, to je Olivia. - Ahoj.
Jaký je to pocit?
Zvláštní.
Najednou všechno cítíš.
Všechno cítíš?
Ten virus.
Rasmuse.
Možná i Sarah.
Jako bys byl něčeho součástí.
Něčeho většího.
To zní skvěle.
Taky je.
Ale je to příjemné.
Přijde ti to vtipné?
Jo.
Ne.
Trochu.
Děkuju, Olivie.
Jak se cítíš?
Nevím.
Kdyby Simone žila, tak bys to neudělal.
Ne.
Miluješ ji.
Jo.
Kéž by tu ještě byla.
To jo.
Tak co?
Martin dostává imunosupresanty a připravuje se na ten virus.
Dobře, takže prostě pokračujeme.
To je to jediné, co…
Nepípáš náhodou?
Nepípám?
Jo, poslouchej.
Ty vole.
Ona žije.
- Tady jste. - Není po nich ani stopa.
Jsou pryč.
Díky.
Luna už spí?
- Ona nešla s vámi? - Hlupáčku...
Myslím to vážně, šla vás hledat.
Řekla jsem jí,
ať se vrátí.
Kdy to bylo?
No…
Není tu.
Luno?
Luno!
Ona tu není?
Co?
Luno!
Martine.
Proboha, Martine.
Překlad titulků: Anna Petráková