Elizabeth?
Keitä te olette? Kuinka pääsitte sisään?
Tee juuri niin kuin käskemme. Tule tänne.
Ellet halua, että menen Frankien huoneeseen.
Ymmärsitkö sanomani sisällön?
Laske se. Heti. Noin.
Adam.
Mitä te haluatte meistä?
Niele vain nämä.
En halua. Ei.
Adam.
Kuunteletko sinä minua?
Kuule tämä.
Joko nielet nämä,
tai menen tervehtimään poikaasi Frankieta.
Onko tämä selvä?
Helpolla vai vaikealla tavalla?
Sillä lailla.
Melkein valmista.
Lasketaan vielä neljä.
Yksi.
Anna mennä.
Kaksi.
Kolme.
Noin. Eihän se niin vaikeaa ollut.
Älkää!
Frankie, sinä onnenpoika.
Partaterä.
Meidän ei pitäisi olla täällä, Jeff. Teoriasi ei ihan pysy kasassa.
-Ei ihme, että ylikomisario Martel... -Martel jää eläkkeelle pian. Ihan sama.
-Kuka siellä? -Poliisi. Kyselisimme vain vähän.
Sanoinhan, että hän on täällä.
-Mitä helvettiä puuhaat? Tapan sinut! -Niinkö?
Vien sinut ensin, ja sitten tämän kullanmurun.
Suuri päivä huomenna, tarvitset kauneusunia.
-Etkö tarvitse apua? -Pärjään kyllä, ylikomisario.
Se tietää epäonnea. Liz haluaa minut ehjänä kotiin, joten minä ajan.
-Hyvä on. -Kiitos.
Ole varovainen.
-Hei, kulta. -Näin painajaisen.
Se ei ole kivaa. Tule.
-Miten menee? -Näin unta pahiksesta, joka tuli meille.
Pahiksesta? Voin luvata, ettei täällä ole pahiksia.
-Mikähän tuo on? -Äiti teki sinulle yllätyksen.
Yllätyksistä ei saa kertoa.
Katsotaanpa sitä.
"Olen ylpeä sinusta."
Se on kaunis. Värikäs.
Ei kerrota äidille, että sinä juorusit.
-Lupaan olla kertomatta. -Hyvä. Sitten nukkumaan. Etsitään äiti.
Missä äiti on? Minne hän meni, onko hän piilossa? Missä hän on?
Ehkä olohuoneessa.
Ei ollut täällä. Katsotaan makuuhuoneesta.
Missä hän voi olla?
Hetkinen, nyt tiedän.
Onko hän täällä?
-Voi hyvä luoja. -Mitä nyt?
Ei mitään, kulta. Hän ei ole täällä.
Frankie, tee palvelus. Mene nyt heti nukkumaan.
Liz. Liz.
Ei...
Mitä sinä teit?
Rakastan sinua.
Tapaus 10-56 osoitteessa Magnolia Boulevard 10622.
-Saanko vilkaista ruumista? -Toki, konstaapeli.
Uusi solmio ei oikein istu.
Taisin kuulla väärin, sano uudestaan. Onko tämä sinulle vitsi?
-Riittää jo, konstaapeli Anderson! -Hyvä on.
-Kaikella kunnioituksella. -Ei hätää.
-Mikä häntä nyppii? -Vaimo teki itsemurhan 3 kuukautta sitten.
-Hän katsoo aina kaikki 10–56-tapaukset. -Mikä on 10–56?
Itsemurha.
-Voi miesparkaa. -Niin. Hoitakaa ruumis pois.
-Teidän korkeutenne halusi tavata. -Älä sano noin. En vienyt työpaikkaasi.
Otin sen siksi, että vedit sen itse vessasta alas.
Taas kaksi ilmoitusta sinusta.
Jaa, ketkä?
Sinua sanotaan "itsemurhamieheksi", Jeff.
Mitä pitäisi sanoa?
Olet sen tapauksen jälkeen aina hiipinyt itsemurhatapausten ympärillä.
Siinä ei ole järkeä, enkä aio enää sallia sitä.
Ryhdistäydy. Saat uuden parin ja murhatapauksen ratkaistavaksi.
-Olet lahjakas. Älä tuhlaa lahjojasi. -Minä tutkin jo murhatapausta...
-Elizabeth teki itsemurhan. -Ei todellakaan tehnyt.
-Tästä on puhuttu sadat kerrat. -Hänellä ei ollut syytä siihen.
Kunnioitan häntä, mutta hänen taiteensa oli tuskaista.
-Emme tiedä, mitä tapahtui... -Minä tiedän!
Hän oli vaimoni. Paras ystäväni, joten minä tiedän.
Ja entä Frankie?
Se painajainen miehestä huoneessa. Luuletko hänen keksineen sen?
Ja ne kaksi kaveria, jotka näin menossa sisään. Kukaan ei tunne heitä.
Tässä on jotain mätää.
Ei mätää, hullua vain.
Selvä.
-Aloillasi! Kädet ylös! -Yllätit minut, kulta. Tule.
Kuulin suihkun, ja tiesin, että olet siellä. Tuletko leikkimään?
Pitää vain ensin puhua mummin kanssa. Sitten leikitään.
-Jipii! -Tulen kohta.
-Hei, äiti. -Hei.
Sinua ei ole näkynyt.
Kävit sentään suihkussa.
Niin.
-Etkö aio palata asuntoon? -En minä voi.
Myy se sitten ja jatka matkaa.
Olet kehno esikuva pojallesi. Et voi aina tulla tänne noin vain.
-Frankie on lapsi, hän ei huomaa näitä. -Vai ei huomaa?
Vähänpä poikaasi tunnet. Hän huomaa kaiken.
-Minäkin huomaan, Jeff. -Olet äitini, ja ymmärrät kärsimykseni.
Vielä kaksi kuukautta sitten ymmärsin. Nyt olet vain itsetuhoinen.
Haluan sinulta yhtä asiaa, äiti. Pidä huolta Frankiesta.
Minä en siihen vielä pysty.
Et saa häntä takaisin tappamalla itsesi.
No, nyt se on sanottu.
Niinhän se on.
Kaikki hyvin, isä?
Juu, ei tässä mitään.
Tiedäthän, että rakastan sinua. Tule.
Pitää mennä nyt.
KOLMEN KUUKAUDEN PÄÄSTÄ
-Anderson. -Tässä Kelly. Mene heti sairaalaan.
Nyt.
-Kelly, mitä tämä nyt on? -Lähde sinne. Kerron matkalla.
Neiti Wilson.
Olen rikoskonstaapeli Jeff Anderson Los Angelesin poliisista.
Tiedän, että koette nyt jotain sanoinkuvaamatonta...
Kerroin jo kaiken virkaveljillenne.
Minun on kuultava se teiltä aivan omin sanoin.
Poikaystäväni Mike oli lähtenyt kotiin.
Kuulin ulko-oven käyvän...
Ajattelin, että hän oli ehkä unohtanut jotain.
Silloin kaksi miestä tuli sisään.
Vanhempi oli noin 60.
Ja...
Hän näytti vihaavan minua.
Nuorempi oli parikymppinen.
Hänellä oli ase.
Vanha äijä
ojensi minulle purkin unipillereitä.
Ja...
Hän käski minut
syömään ne.
Hän tiesi, missä äitini asui.
Silloin...
Mike tosiaan oli unohtanut jotain.
Seuraavaksi muistan vain heränneeni täältä.
Missä Mike on?
-Neiti Wilson... -Sano Jane vain.
Jane...
Ei.
Älä sano niin. Ei...
He ampuivat hänet.
Hän ei selvinnyt.
-Ei. Ei. -Otan osaa.
-Jeff, en tiedä, mitä sanoa. -Tätä olen jankuttanut puoli vuotta.
Kai ymmärrät, mitä sinun pitää tehdä.
Ymmärrän.
-Missä se on? -Yläkerrassa.
Hän iski tässä. Tuolla.
JANE WILSON VUODEN ASIANAJAJA
Elizabeth Anderson luo synkän maailmankaikkeuden
HUOMATTAVA KIRURGI RIISTI HENKENSÄ
JANE WILSON TAISTELEE NAISASIAN PUOLESTA
-Niin? -Isi.
-Miten menee? Oletko mummin kanssa? -Kai me mennään Disneylandiin?
Anteeksi, kulta. Unohdin ihan kokonaan.
-Voidaanko mennä huomenna? -Isällä on nyt paljon töitä.
-Etsitkö roistoa? -Kahta roistoa.
Mitä he tekivät?
-Pahoja asioita. -Tappoivatko he äidin?
Anna puhelin mummille. Minä puhun isän kanssa. Mene sisään.
Hyvä poika.
-Hulluko olet? Puhut hänen kanssaan siitä. -Äiti...
En nyt vain hoksannut.
Frankie on odottanut käyntiä Disneylandissa viikkokaudet.
-Sinä lupasit hänelle. -Tiedän. Hyvitän sen kyllä.
Eivät pikkupojat ajattele niin. He tarvitsevat luotettavan isän.
Eivät tyhjiä lupauksia.
Pitää lopettaa, äiti.
Kaipaan sinua.
Mitä olet saanut selville?
Yhdeksäntoista menestynyttä naista teki itsemurhan kylpyammeessa
syötyään ensin unilääkkeitä. Kaikki Los Angelesin alueella.
Tutkin vain viimeiset 10 vuotta.
Poistutteko hetkeksi.
-Mitä tarkoittaa menestynyt? -Lääkäri, juristi, taiteilija, poliitikko.
Kaikki olivat tiuhaan uutisissa viikkoja ennen itsemurhia.
-Onko kaikissa samat epäillyt? -Ei välttämättä.
Mistä hitosta minä tiedän. Ei ole rikospaikkaa, todisteita. Ammattilaisia.
Siis kaksi miestä simuloi naisten itsemurhia isossa mittakaavassa?
Menestyneitä naisia.
-Miksei kukaan ole huomannut? -Minä huomasin, kukaan ei uskonut.
Ymmärrän sen. Ei selvää motiivia, ei jälkiä. Niitä ei nähdä murhina.
Kaupungissa tehdään yli tuhat itsemurhaa vuosittain.
-Eli täydellinen rikos? -Lähestulkoon.
-Mikä olisi motiivi? -En tiedä, mutta naisia he vihaavat.
Se on varmaa.
Tarvitsen tutkijaryhmän. Tässä on liikaa infoa yksin käsiteltäväksi.
En voi määrätä näistä enää. Emme ole enää parivaljakko.
Hyvä on.
"Vihaan sinua."
Saatana! Minä vihaan sinua.
-Tulin niin pian kuin pääsin. -Kiitos. Peremmälle.
-Hyvänen aika. Mitä sinä puuhaat? -Yritän ajatella heidän laillaan.
Ja nyt tiedän, kuinka he toimivat.
Ja sitten katoavat, noin vain.
No, sanotaan, että teoriasi pitää paikkansa.
-Mitä teemme asialle? -Nämä naiset tappaisin seuraavaksi.
-Kuinka sinä tämän teit? -Katso. Olen tehnyt tätä kaksi viikkoa.
-Alat pelottaa minua. -Nämä naiset on otettava suojelukseen.
Vaadit liikaa.
Tiedätkö, kuinka kallista poliisivartiointi olisi? Ja kuinka kauan?
-Kunnes he iskevät. -Siinä voi mennä kuukausia.
-Mutta oikeassa minä olen. -Haluan toki suojella heitä.
Mutta tähän menee tuhansia työtunteja. Moni tapaus ei silti ratkeaisi.
Tämä on nyt sinun työkenttääsi. Sinähän sen minulta veit.
-Niin siinä kävi. Puhutaan suoraan. -Hyvä on, Jeff.
Mitä sanon päällikölle? Että entinen parini, joka on tuskin ollut töissä
vaimon tehtyä itsemurhan puoli vuotta sitten,
keksi teorian kahdesta miehestä, jotka itsemurhaavat tunnettuja naisia?
-En asettaisi sanojani noin. -Tarvitaan todisteita.
Jotain konkreettista osoittamaan tämä todeksi.
He eivät jätä todisteita. Etkö tajua? He ovat fiksuja.
-He tekevät sen täydellisesti. -Keksi näyttöä.
Älä anna niiden napata sinua!
Napatkaa poika!
Sinä senkin...
-Mitäs kissa raahasi sisään. -Hän näyttää onnelliselta.
Nyt on hyvä päivä.
-Tiedät, mitä olen sanonut jo kauan. -Ettei hän tappanut itseään. Lopeta.
Äiti. Olen oikeassa.
Ja nyt siitä on todisteita.
-Oletko tosissasi? -Kaksi miestä on tappanut naisia.
Vuosikaudet.
He tappoivat Lizin.
Hyvä luoja.
Oletko varma?
-Kuinka lähellä olet saada heidät? -Hemmetin lähellä.
Jos uskot saavasi heidät, tee kaikkesi onnistuaksesi.
Jos et sen takia voi olla Frankien kanssa,
minä selitän hänelle ja me odotamme sinua.
Tämä voi muuttaa koko elämäsi. Anteeksi, etten uskonut sinua.
-Kiitos, äiti. -Hän rakasti sinua niin kovasti.
-Isi! -Hei, poika. Annapa hali.
-Mennäänkö nyt Disneylandiin? -Ei tänään.
-Joko sait ne pahikset kiinni? -En, mutta saan vielä.
Tiedän. Olet Batman.
Mene leikkimään kaverien kanssa. Rakastan sinua. Menepä nyt.
-Niin? -Eräs Amanda Tyler soitti.
Joku mies oli seurannut häntä autossa.
-Mitä se minulle kuuluu? -Hän on listallasi.
-Onko ylikomisario nyt puhelinvaihteessa? -Minulle kerrotaan listalla olevista.
-Kerroit siis poliisipäällikölle? -Miksi kertoisin? Tämä on meidän juttumme.
Oletko siellä nytkin? Tarkkailet niitä naisia.
-Parhaani mukaan yksin. -Se on laitonta valvontaa.
-Teen tätä enimmäkseen vapaa-ajalla. -Sano se jurylle. Jätä hänet rauhaan.
-Ainakin toistaiseksi. -Selvä, ylikomisario.
Oletko tosissasi?
No niin.
Vastaa nyt helvetissä.
-Jeff, tämä on turhaa. -Kuuntele. Lähetä lisävoimia välittömästi.
-Mitä sinä puhut? -He ovat täällä. Tee se.
Hei! Liikkumatta!
Elizabeth...
Kädet pään taakse. Sinä myös. Heti!
Kuka on Elizabeth?
Laske ase. Laske se.
Tottele häntä. Voit vielä pelastaa hänet.
Heti.
Käänny. Polvillesi, saatana.
-Et vastannut. Kuka on Elizabeth? -Vaimoni.
Rikoskonstaapeli Jeff Anderson, murhajaosto.
Niin kuin Elizabeth Anderson.
Sinua hermostutti, koska mies oli kyttä.
-Ja ihan syystä. -Muistan sen. Siellä oli pieni poikakin.
Tapoimme vaimosi.
-Mistä tiesit, että olemme täällä? -Yritin ajatella, kuten te.
Olet varsinainen superkyttä, Anderson.
-Nyt alkaa kyllästyttää. -Odota.
He ovat täällä.
Minä tarvitsen apua, ja sinä myös.
Selviät kyllä.
Ehdimme vielä pois.
Kas noin.
Seis!
Älä mene kotiin. Varasuunnitelma. Häivytään.
Mark Witver, rakennusalalta. Aiempi vaimo Felicia Connor kuollut.
Hän teki itsemurhan. Samoin kuin uhrit. Nuorempi on heidän poikansa.
-Adam Witver. 5-vuotias itsemurhan aikaan. -Viisi.
Talo on varmistettu. Tulkaa katsomaan kellaria.
Varokaa askelianne.
Jeff, olen pahoillani.
Olisi pitänyt luottaa sinuun.
Ei se mitään. Et voinut muuta.
Poikasi pitää löytää.
Se on teidän asianne. Ei kuulu minulle.
Perhe on etusijalla. Vai mitä, Jeff?
Mikä sinua vaivaa? Kerro tarinasi. Haluan kuulla.
No, aloitetaan sitten sukupuusta. Isäni...
Isä oli häipynyt, kun synnyin. Äiti kasvatti minut. Olin hankala kakara.
Olin kai vihainen hänelle, koska isä oli poissa, mutta...
Minun kasvattamiseni yksin osoittautui hänelle ihan vitun liian vaikeaksi.
Hän tappoi itsensä, kun olin 9.
Hän hukkui omaan vereensä ammeessa. Vieressä oli unitablettipurkki.
Luin varoitustekstin yhä uudestaan saadakseni selityksen.
Yksi äitini ystävistä soitti sosiaaliin ja tarjoutui ottamaan minut huostaan.
Kävi ilmi, että hän uskoi minun tehneen äitini hulluksi.
Niin hulluksi, että tappoi itsensä.
Hän halusi minut oikealle tielle,
mikä tarkoitti kuritusta ja epäoikeudenmukaisia rangaistuksia.
-Nöyryytystä. Otin asian omiin käsiini. -Ylikomisario.
Yhtenä aamuna poliisi soitti. Olin jotain kahdentoista.
Kerroin hänelle löytäneeni hänet kuolleena kylpyammeesta.
Se oli elämäni huippuhetkiä.
Miksi kerrot tämän? Oikeuttaako se jotenkin sen, mitä teit näille naisille?
Kuten vaimolleni.
Kerron sen kunnioituksesta, koska olit niin fiksu jäljittääksesi minut.
Haluan, että ymmärrät, kuka olen.
Ja toisekseen:
Huomenna minä häivyn täältä, etkä enää ikinä kuule minusta.
Vai sillä lailla?
Et kai luule meidän toimivan ilman varasuunnitelmia?
Jeff, tule äkkiä.
Siitä se alkaa.
Mitä nyt?
-Jeff! -Äiti, mitä sinä täällä?
ISÄNI POIKAASI VASTAAN
Minne me menemme?
Minun piti hakea sinut. Olen isäsi pari.
-Menemmekö isän luo? -Kyllä.
-Miksei mummi tullut mukaan? -Hänellä oli asioita. Ei mitään hätää.
Pidetään hauskaa kaksistaan.
Vasemmalle.
Numero 21.
Emme voi muuta. Heillä on Frankie.
-Pyydät vapauttamaan sarjamurhaajan. -Miten niin? Tietenkin huijaamme häntä.
-Laitetaan jäljitin. -Entä jos he tappavat Frankien silti?
Nyt pannaan hänet puhumaan.
Ja hänhän auttaa niin mielellään.
-Missä helvetissä he ovat? -Voi sentään, mitä Adam nyt on tehnyt?
-Hän vei poikani. -Frankien? Kasvavat niin nopeasti.
-Pysy siellä. -Kaikki hyvin.
Herra Witver. Herra Witver!
-Olen ylikomisario ja vastuussa paikasta. -Naisylikomisario? Oho.
Sitä ei näe usein. Hetkinen.
Jos muistan oikein, sinä opiskelit ylikomisarioksi
kiinnostuessamme vaimostasi.
Hän siis vei duunisi.
Ovathan pallisi tallella?
Jos autat löytämään poikasi, pyydämme syyttäjää ottamaan sen huomioon.
Jotten joudu pariksi sadaksi vuodeksi vankilaan? Rakas ylikomisario.
Asia on näin:
Annamme pojan takaisin, jos päästätte minut heti.
-Tiedätte hyvin, ettei niin tapahdu. -Hankkikaa sitten pieni arkku.
-Tiedätkö mitä? -Jeff. Mitä aiot tehdä?
Ammutko minut tähän? Sinulle käy varmaan hyvin.
Mieti sekunti. Jos kuolen, hän kuolee.
Jeff. Laita ase pois.
Tehdään näin. Sinä pääset ulos ja minä saan poikani takaisin.
Ylikomisarionainen perääntyy nyt.
Te kaksi viette minut ulos täältä. Onko selvä?
-Mennään. -Olen pahoillani.
Menoksi, Jeff.
Mene.
-Autonavaimet, Jeff. -Autoni on rikospaikalla.
Käy sääliksi, Jeff. Minä vein vaimosi, ja tuo vei duunisi.
Sinulla ei ole mitään. Minä voi sentään antaa duunisi takaisin.
-Ei! -Mieti poikaasi! Peräänny.
Jaha. Haista vittu.
-Koska isi tulee? -Pian. Hän tekstasi juuri myöhästyvänsä.
Hän myöhästyy aina.
-Ikävää, ettei isäsi pidä lupauksiaan. -Enpä tiedä.
Äitini oli sellainen. Siksi inhosin häntä.
Minun äitini on kuollut.
Niin minunkin.
Meillä taitaa olla paljon yhteistä.
Meistä tulee vielä kavereita.
Se on kiva. Minulla ei ole koskaan ollut.
Vaimosi ei tappanut itseään, vai mitä.
Kun tapasin Felician, olin sekatyöläinen.
Hän taas oli päättämäisillään oikeustieteellisen.
Rakkautta ensisilmäyksellä, mutta en ajatellut sitä kunnolla.
Menimme naimisiin puoli vuotta tavattuamme.
Hän sai töitä hienosti lakifirmasta ja muuttui heti ensi päivästä.
-Ajattelin, että hän jättäisi minut. -Mutta hän tuli raskaaksi.
Aivan.
Adamin syntymän jälkeen oli tarkoitus korjata rikkoutunut liittomme,
mutta sen sijaan alkoikin epäterve kilpailu
hänen uransa ja perheemme välillä.
-Siksi siis tapoit hänet? -Ja nautin joka sekunnista.
Ja se oli alku pitkälle sarjalle.
Kaipa se johtui äidistäni.
Pysähdy tässä.
Tässä nouset autosta.
-Kerro, missä poikani on. -Mistä minä tiedän?
-Haluan nähdä hänet nyt. -Päästä hänet, kun löydän Adamin.
Lupaan sen. Niin me sovimme. Sinä päästät minut, minä Frankien.
Soita Adamille. Heti.
Et pysy kärryillä. Minä päätän asioista.
Oletko tosissasi? Luulitko tosiaan, että päästäisin sinut?
Soita Adamille.
-Isä. -Olen konstaapeli Andersonin vankina.
Pysy suunnitelmassa. Pidä poikaa, kunnes...
Adam! Saatana.
Hyvä on, sinun sääntösi.
Mitä oikein tapahtuu?
-Isäsi soitti. Hän ei ehdi. -Miksi sanoit häntä isäksi?
Se on meidän välisemme läppä.
-Saanko puhua hänelle? -Hänellä on kiire. Tiedät hänet.
Voidaanko mennä mummin luo? Täällä ei ole kivaa.
-Mummisi pyysi katsomaan perääsi. -Soittiko hän sinulle?
Jospa nielet yhden tällaisen.
Nukut hyvin tämän yön. Kun heräät aamulla, vien sinut isäsi luo.
En saa ottaa mitään vastaan vierailta.
-Olenhan isäsi pari. -Näytä virkamerkki.
-Se ei ole mukana. -Sitten en usko sinua.
Tässä on aseeni. Uskotko nyt?
Hyvä poika.
-Mitä nyt? -Saat osoitteen. Tuot poikani sinne.
Älä mene liian pitkälle.
Olet kyttä.
Tapoitte vaimoni ja parini ja veitte poikani. Ihan sama, olenko kyttä.
Mitä minä teen, isä?
Vaikka kuinka hakkaisit, et saa meitä suostumaan tahtoosi.
Näinkö on?
Itsepähän kerjäsit.
Isä!
Lähetän osoitteen, olette täällä tunnissa.
Voi saatana!
Näyttää sattuvan pahasti.
Etkö tajua, että olemme aika samanlaisia?
Aivosi menettävät verta.
Tapoin vaimosi ja tuhosin elämäsi. Aloit elää pakkomielteesi mukaan.
Minä tein sinusta sen, joka olet.
Kuten elämäni naiset tekivät minusta sen, mikä minä olen.
-Et selviä täältä hengissä. -Mitähän Adam sanoo siihen?
-Eikö hävetä, millainen hänestä tuli? -Olen ylpeä hänestä.
Älä unohda, että hän varttui ilman äitiä.
-Missä Frankie? -Miten menee, isä?
-Haluan nähdä poikani. -Päästä isä, niin päästän Frankien.
Heti!
Meistä tuli Frankien kanssa hyvät ystävät. Meillä on paljon yhteistä.
Tiedän, mihin tähtäät. Paskapuheesi eivät minuun tehoa.
Ala painua, Adam.
Nyt menee näin. Me eroamme. Adam pitää Frankien.
Sinä viet minut oikeuteen ja asianajajani luettelee poliisin tekemät virheet.
Jury neuvottelee ja sinä menetät hommasi.
Sillä aikaa Frankie viettää laatuaikaa Adam-sedän kanssa.
Hänestä tulee erinomainen opetuslapsi, hänellä on oikea tausta.
Ei, ei!
Minä lasken. Aina kolmeen päästyäni hän menettää raajan. Yksi!
Kaksi. Kolme!
Odota nyt!
Tapoit juuri poikasi.
-Isä, ei! -Kusipää, hän oli kaikkeni!
Kerro, missä Frankie on!
Sinulla ei ole neuvotteluvaraa, eikä minulla mitään menetettävää.
-Olemme sitten kuolleita molemmat. -Isi, auta!
Isi!
Senkin saatana!
Miksi? Miksi autoit tappamaan kaikki ne naiset?
Isäni kasvatti minut niin.
Anna mennä vain. Anna mennä.
Isi?
-Tee se! -Frankie! Tule, Frankie.
Nyt kaikki on ohi. Okei?
Kaikki hyvin, poika. Laitetaan sinut autoon.
Noin. Turvavyö päälle.
Hyvä poika, laita se kiinni.
Tulen ihan kohta.
Nouse ylös, paskiainen.
Liikettä.
Isäsi oli sinulle kaikki kaikessa. Katsotaan, kuinka pärjäät ilman häntä.
Miksi heität sen pois?
Koska se on ohi. En tarvitse sitä enää.
Minne matka, Frankie?
Sinä nappaat pahiksia. Se on työsi, sinua tarvitaan.
Sulje ovi.
Turvavyö.
Valmis? Mennään.
Jätätkö minut tänne?
Rakastan sinua.
Suomennos: Sami Siitojoki