Elizabeth?
Vilka är ni? Hur kom ni in?
Gör precis som jag säger. Kom hit.
Annars går jag till Frankies rum.
Förstod du vad jag sa?
Lägg ner den. Nu. Såja.
Adam.
Vad vill ni oss?
Svälj de här, bara.
Nej, jag vill inte. Nej.
Adam.
Lyssnar du? Lyssnar du på mig?
Hör på nu.
Antingen så sväljer du de här
eller så går jag bort och hälsar på din son Frankie.
Förstått?
Vill du göra det lätt eller svårt?
Såja.
Nästan klart.
Det är fyra kvar.
En.
Ner med den.
Två.
Tre.
Sådär, ja. Det var väl inte så svårt?
Nej, nej, nej!
Frankie, din turgubbe.
Rakblad.
Vi borde inte vara här, Jeff. Din jävla teori håller ju knappt ihop.
-Inte undra på att intendent Martel... -Martel går i pension snart. Han kvittar.
-Vem är det? -Polisen. Vi vill ställa några frågor.
Jag sa ju att han var här.
-Du! Vad fan gör du? Du ska dö, din jävel! -Jaså?
Jag släpper av dig och åker in med honom.
En stor dag imorgon, du behöver skönhetssömnen.
-Behöver du inte min hjälp? -Jag klarar mig, intendenten.
Sluta, det betyder otur. Liz vill att jag kommer hem hel och hållen, så jag kör.
-Okej, då. -Tack.
Var försiktig.
-Hej, gubben. -Jag drömde en mardröm.
Det var ju inte bra. Kom.
-Hur är det? -Jag drömde att en skurk kom in hos mig.
En skurk? Jag lovar att det inte finns några skurkar här inne. Okej?
-Vad tror du att det är? -Mamma har gjort en överraskning åt dig.
Man ska inte berätta om överraskningar.
Okej, vi tar en titt.
"Jag är så stolt över dig."
Vad vacker den är. Så färgglad.
Du. Vi berättar inte för mamma att du skvallrade.
-Jag lovar. -Bra. Vi lägger dig. Vi letar upp mamma.
Var är mamma? Vart har hon tagit vägen, har hon gömt sig? Var är hon?
Hon kanske är i vardagsrummet.
Nej, här var hon inte. Vi kollar i sovrummet.
Var kan hon då vara?
Vänta, jag vet nog var hon är.
Är hon här inne?
-Herregud. -Vad är det?
Inget, gubben. Hon är inte här.
Du, Frankie. Gör mig en tjänst. Lägg dig och sov med en gång.
Liz. Liz.
Nej...
Vad har du gjort?
Jag älskar dig.
Vi har en 10-56 på 10622 Magnolia Boulevard.
-Hörni, får jag titta lite på kroppen? -Självklart, kriminalassistenten.
Den nya slipsen passade väl inte.
Jag hörde nog fel. Ta om det där igen. Är det här nåt jävla skämt för dig?
-Nu räcker det, assistent Anderson! -Okej.
-Med all respekt, sir. -Det är lugnt.
-Vad är det med honom? -Hans fru tog sitt liv för 3 månader sen.
-Han har åkt på alla 10-56 sen dess. -Vad är 10-56?
Självmord.
-Herregud. Stackare. -Ja... Ta hand om kroppen, bara.
-Ers höghet ville träffa mig? -Säg inte så. Jag stal inte ditt jobb.
Jag tog jobbhelvetet för att du slängde det i toaletten.
Två män till har anmält dig.
Jaså? Vilka två?
De kallar dig för "självmords-killen", Jeff.
Vad ska jag svara?
Du, allt du har gjort sedan dess är att smyga runt på platser för självmord.
Det är galet och jag tillåter det inte längre.
Du måste upp på hästen igen. Du får en ny partner och ett mordfall att utreda.
-Du är begåvad. Slösa inte bort det. -Jag utreder redan ett mordfall.
-Elizabeth tog livet av sig. -Nej, det gjorde hon inte.
-Vi har gått igenom det hundra gånger. -Hon hade inga skäl att ta livet av sig.
Med all respekt för henne, hennes konst var väldigt plågad.
-Vi vet inte vad som pågick... -Jo, jag vet!
Hon var min fru. Hon var min bästa vän, så jag vet.
Frankie, då?
Hans mardröm om en man i sitt rum. Tror du att han hittade på det?
Och de två killarna jag såg på vägen in, ingen jävel i huset vet vilka de är.
Det här är skumt.
Det är inte skumt, det är galet.
Okej.
-Stilla! Upp med händerna! -Du fick mig, gubben! Kom.
Jag hörde duschen och visste att det var du. Kan du komma och leka?
Jag ska bara prata med farmor först. Sen kan vi leka.
-Hurra! -Jag kommer strax.
-Hej, mamma. -Hej.
Vi har inte sett dig på ett tag.
Du har duschat, i alla fall.
Ja...
-Ska du inte tillbaka till lägenheten? -Nej, jag kan inte.
Sälj fanskapet och gå vidare, då.
Du är en usel förebild för din son. Du kan inte komma hit såhär hela tiden.
-Frankie är en unge, han märker inte sånt. -Jaså, det gör han inte?
Så lite känner du din son. Han märker allt.
-Jag märker också, Jeff. -Du är min mor och förstår vad jag känner.
För två månader sen förstod jag. Nu är det självdestruktivt.
Jag behöver hjälp med en sak av dig, mamma. Ta hand om Frankie.
Jag kan inte det än.
Du får inte tillbaka henne genom att ta livet av dig själv.
Så, nu är det sagt.
Ja, nu är det sagt.
Är allt bra, pappa?
Ja, gubben. Det är bra.
Jag älskar dig, det vet du väl? Kom.
Jag måste sticka, okej?
TRE MÅNADER SENARE
-Anderson. -Det är Kelly. Du måste till sjukhuset.
Nu.
-Kelly, vad är det som händer? -Åk ditåt. Jag underrättar dig på vägen.
Fröken Wilson.
Jag är kriminalassistent Jeff Anderson från Los Angeles-polisen.
Jag vet att ni har upplevt något helt obeskrivligt...
Jag har berättat allt för era kollegor.
Jag behöver höra vad som har hänt direkt från er, med era egna ord.
Min pojkvän Mike hade åkt hem.
Jag hörde ytterdörren och...
Jag trodde att det kanske var han som hade glömt något.
Då kom två killar in.
Den äldre var drygt 60.
Och...
Han såg ut att hata mig.
Den yngre var drygt tjugo.
Han hade en pistol.
Den äldre
gav mig en burk sömntabletter.
Och...
Han sa åt mig
att ta dem.
Han visste var min mor bodde.
Då...
Mike hade glömt något.
Sen... Det första jag minns är att jag vaknade här.
Var är Mike?
-Fröken Wilson... -Jag heter Jane. Säg Jane.
Jane...
Nej.
Nej, säg det inte... Säg det inte...
De sköt honom.
Han klarade sig inte.
-Nej... Nej... -Jag beklagar.
-Jeff, jag vet inte vad jag ska säga... -Det är det här jag har sagt i ett halvår!
Du... Du förstår väl vad jag måste göra?
Ja.
-Var är det? -På övervåningen.
Han slog till här, va? Där.
JANE WILSON ÅRETS ADVOKAT
Elizabeth Anderson skapar ett mörkt universum
FRAMSTÅENDE KIRURG TAR SITT LIV
JANE WILSON KÄMPAR FÖR KVINNOFRÅGOR
-Ja? -Pappa?
-Hur är det? Är du med farmor? -Ska vi fortfarande åka till Disneyland?
Tyvärr, gubben. Jag hade glömt det.
-Kan vi åka imorgon? -Nej, pappa har för mycket jobb.
-Letar du efter en skurk? -Två stycken, faktiskt.
Vad har de gjort?
-De har varit elaka. -Dödade de mamma?
Ge farmor telefonen. Jag ska prata med pappa. Gå in så länge.
Duktig gubbe.
-Är du galen? Pratar du om det med honom? -Mamma...
Jag såg inte att det var han.
Frankie har sett fram emot resan till Disneyland i flera veckor.
-Du lovade honom, Jeff. -Jag vet. Jag ska gottgöra honom.
Det är inte så pojkar tänker, de behöver en far att lita på.
Inte en som kommer med tomma löften.
Jag måste sluta, mamma.
Jag saknar dig.
Vad har du?
Nitton framstående kvinnor tog livet av sig med rakblad i sina badkar
efter att ha svalt sömntabletter, allihop i Los Angeles-området.
Jag gick bara tillbaka tio år.
Ursäkta mig en stund.
-Hur då, framstående? -Läkare, jurister, konstnärer, politiker.
Alla var med ofta i nyheterna veckorna innan självmorden.
-Blev alla mördade av de misstänkta? -Troligtvis inte alla.
Jag har ingen jävla aning. Det finns ingen brottsplats, inga bevis. De är proffs.
Är det din teori? Två män som simulerar kvinnors självmord i stor skala?
Framstående kvinnor.
-Varför har ingen upptäckt det? -Jag upptäckte det, men ingen trodde mig.
Jag förstår. Inget tydligt motiv, inga spår. De ses inte ens som mord.
Det begås över 1 000 självmord per år i den här jävla stan.
-Så det är perfekta brott? -Så nära man kan komma.
-Vad har de för motiv? -Jag vet inte än, men de hatar kvinnor.
Det är jag säker på.
Jag behöver ett team. Det är för mycket information att hantera ensam.
Jag kan inte göra sånt längre. Det är inte du och jag på spaning längre.
Okej, visst.
"Jag hatar dig."
Helvete! Jag hatar dig!
-Jag kom så fort jag kunde. -Tack. Kom in.
-Herregud, Jeff. Vad sysslar du med? -Jag försöker tänka som de.
Nu vet jag hur de jobbar.
Och sen försvinner de, bara sådär.
Okej, låt oss anta att din teori stämmer.
-Vad gör vi åt saken? -Här är de kvinnor jag hade dödat härnäst.
-Hur gjorde du det här? -Kolla. Jag har hållit på i två veckor!
-Du skrämmer mig. -De kvinnorna måste sättas i skyddshäkte.
Du kräver för mycket.
Vet du hyr dyrt det är att sätta allihop under polisbevakning? Hur länge?
-Tills de slår till, Kelly! -Det kan gälla månader om du har rätt!
-Nog fan har jag rätt, alltid. -Jag vill gärna skydda dem.
Det här är tusentals arbetstimmar. Massor av fall skulle förbli olösta.
Det är ditt jävla jobb nu! Du stal det för fan ifrån mig!
-Det var så det gick till. Var ärlig nu. -Okej, Jeff.
Vad säger jag till polischefen? Att min före detta partner som knappt jobbat
sedan hans fru begick självmord för ett halvår sen
har en teori om två män som självmördar kända kvinnor?
-Jag hade inte uttryckt det riktigt så. -Vi behöver bevis, Jeff.
Säkra bevis på att något av det är sant.
De lämnar inga bevis, Kelly! Fattar du inte? Du är smartare än så!
-De gör det helt jävla perfekt! -Kom på nåt!
Låt dem inte ta dig! Kom igen!
Ta den där pojken!
Kom igen, du...
-Titta, vad katten har släpat in. -Han ser lycklig ut.
Det är en bra dag.
-Du vet vad jag har sagt i månader. -Att hon inte tog livet av sig? Sluta.
Mamma. Jag hade rätt.
Jag har bevis nu.
-Menar du allvar? -Två män som har dödat kvinnor.
I åratal.
De dödade Liz.
Herregud.
Är du säker?
-Hur nära är du att ta dem? -Så jävla nära.
Om du tror att du kan ta de jävlarna, så gör allt du kan för att lyckas.
Gör det att du inte kan umgås med Frankie
så förklarar jag för honom och vi väntar på dig.
Det här kan förändra hela ditt liv. Förlåt för att jag inte trodde dig.
-Tack, mamma. -Hon älskade dig så mycket!
-Pappa! -Hej, gubben! Ge mig en kram!
-Vad gör du här? Ska vi till Disneyland? -Nej, inte idag.
-Har du fångat skurkarna redan? -Nej, men jag ska.
Jag vet, du är Batman.
Gå och lek med dina kompisar, okej? Jag älskar dig. Iväg med dig.
-Ja? -En Amanda Tyler ringde.
Hon blir stalkad av en man i en bil.
-Hur rör det mig? -Hon står på din lista.
-Jobbar intendenten i växeln nu? -Jag blir informerad om de på listan.
-Så du har berättat för polischefen? -Nej, varför det? Det här är mellan oss.
Du är där nu, va? Spanar du på alla de här kvinnorna?
-Så gott jag kan ensam. -Du bedriver olaglig spaning.
-Jag gör det mestadels på fritiden. -Säg det till juryn. Lämna henne ifred.
-Åtminstone tillsvidare. -Ja, frun.
Skojar du med mig?
Okej...
Svara i telefonen, för fan.
-Jeff, det är poänglöst. -Hör på. Skicka förstärkning omedelbart.
-Vad pratar du om? -De är här nu. Gör det.
Hallå! Rör er inte, för fan!
Elizabeth...
Händerna bakom huvudet. Du med. Gör det!
Vem är Elizabeth?
Släpp vapnet. Släpp vapnet, sa jag.
Gör som han säger. Du kan fortfarande rädda henne.
Nu.
Vänd dig om. Ner på knä, för fan.
-Du svarade inte. Vem är Elizabeth? -Min fru.
Kriminalassistent Jeff Anderson, mordroteln.
Som Elizabeth Anderson.
Du var så nervös för att maken var snut.
-Med rätta. -Jag minns. Det var en liten pojke också.
Så vi dödade din fru.
-Hur visste du att vi var här? -Jag försökte tänka som ni.
Du är ju rena Magnum, assistent Anderson.
-Jag är trött på den här skiten. -Vänta!
De är här!
Jag behöver hjälp, du måste hjälpa till.
Du klarar dig.
Vi hinner härifrån.
Såja.
Stanna!
Åk inte hem. Vi kör reservplanen. Stick.
Mark Witver, byggare. Tidigare gift med Felicia Connor, avliden.
Hon begick självmord. Samma scenario som offren. Den yngre är deras son.
-Adam Witver. Han var fem vid självmordet. -Fem.
Huset är säkrat, intendenten. Ni måste ta en titt i källaren.
Gå försiktigt.
Jeff, jag beklagar.
Jag borde ha litat på dig.
Det är ingen fara. Du hade inget val.
Vi behöver hitta er son.
Ni behöver hitta min son. Blanda inte in mig.
Familjen är allt. Eller hur, Jeff?
Vad är din grej? Berätta din historia. Jag vill höra.
Tja... Vi börjar väl med släktträdet. Min far...
Han var borta när jag föddes, mamma uppfostrade mig. Jag var en skitunge.
Jag var nog arg på henne för att pappa var borta, men...
Att uppfostra mig ensam visade sig vara för jävla mycket för henne att hantera.
Hon tog livet av sig när jag var nio.
Hon drunknade i sitt eget blod i badkaret. Bredvid låg en tom burk sömntabletter.
Jag läste varningstexten om och om igen för att hitta en förklaring.
En av mammas vänner kontaktade socialen och erbjöd sig att ta hand om mig.
Det visade sig att hon trodde att jag hade gjort min mamma galen.
Så galen att hon tog livet av sig.
Hon ville få mig att hamna rätt i livet
vilket innebar aga och orättvisa straff.
-Förnedring. Jag tog saken i egna händer. -Intendenten.
En morgon ringde jag polisen. Jag var tolv eller så.
Jag berättade att jag hade hittat henne död i badkaret.
Jag hade aldrig mått bättre.
Varför berättar du det här? Skulle det berättiga det ni har gjort mot kvinnorna?
Va? Mot min fru?
Jag berättar det för att jag respekterar dig för att du var smart att ta mig.
Jag vill att du förstår vem jag är.
För det andra:
Imorgon försvinner jag härifrån och du hör aldrig av mig igen.
Jaså, du?
Du tror väl inte att vi gör det vi gör utan att ha reservplaner?
Jeff. Du måste följa med mig nu.
Nu börjar det.
Vad?
-Jeff! -Mamma, vad gör du här?
MIN FAR MOT DIN SON
Vart ska vi?
Jag skulle hämta dig. Jag är pappas partner.
-Ska vi till pappa? -Absolut.
-Varför följde inte farmor med? -Hon skulle göra ärenden. Ingen fara.
Vi ska ha kul, bara du och jag.
Vänster.
Tjugoett.
Vi har inget val. De har Frankie!
-Du ber mig att släppa en seriemördare! -Vad menar du? Vi lurar honom såklart.
-Vi sätter en sändare på honom. -Tänk om de dödar Frankie ändå.
Vi går in och får något ur honom.
Han hjälper ju så jävla gärna till.
-Var i helvete är de? -Ojdå, vad har Adam nu gjort?
-Han har tagit min son. -Frankie? De växer upp så fort.
-Stanna där. -Det är lugnt.
Herr Witver. Herr Witver!
-Jag är intendent och har befälet här. -En kvinnlig intendent? Oj.
Det ser man inte så ofta. Vänta nu.
Om jag minns rätt, när vi blev intresserade av din fru
så pluggade du för att bli intendent.
Då betyder det att hon tog ditt jobb.
Kolla så att kulorna sitter kvar.
Hjälper du oss att hitta din son så ber vi åklagaren att ta hänsyn till det.
Så att jag slipper några hundratals år i fängelse? Snälla intendenten.
Så här ligger det till.
Vi ger tillbaka hans son om ni omedelbart släpper mig.
-Ni vet mycket väl att det inte blir så. -Då får ni köpa en liten trälåda.
-Vet du vad? -Okej, Jeff. Vad tänker du göra?
Tänker du skjuta mig här och nu? Det slutar säkert väl för dig.
Tänk efter. Dör jag, så dör han.
Jeff. Lägg ner den.
Såhär blir det. Du kommer ut härifrån och jag får tillbaka min son.
Undan, fru intendenten!
Ni två ska följa mig ut härifrån. Förstått?
-Kom nu. -Förlåt.
Kom igen, Jeff.
Gå.
-Bilnycklarna, Jeff. -Min bil står vid brottsplatsen.
Jag känner för dig, Jeff. Jag tog din fru, hon här tog ditt jobb.
Du har ingenting kvar. Jag kan åtminstone ge dig jobbet tillbaka.
-Nej! -Tänk på din son! Backa.
Jaså? Dra åt helvete.
-När kommer min pappa? -Snart. Han skrev just att han är sen.
Han är alltid sen.
-Trist att din pappa aldrig ställer upp. -Jag vet inte.
Min mamma var sån. Jag hatade henne för det.
Min mamma har dött.
Min med.
Vi verkar ha mycket gemensamt.
Vi blir nog kompisar, du och jag.
Det gläder mig. Jag har aldrig haft några vänner.
Din fru tog inte livet av sig, va?
När jag träffade Felicia var jag diversearbetare.
Hon, däremot, skulle just gå ut juristlinjen.
Kärlek vid första ögonkastet, men jag tänkte inte igenom det.
Vi gifte oss ett halvår efter att vi träffats.
Hon fick jobb på nån fin advokatbyrå och förändrades redan första dagen.
-Jag trodde att hon skulle lämna mig. -Men hon blev gravid.
Precis.
Vi trodde att Adams födsel skulle foga ihop vårt rämnande äktenskap
men istället satte den igång en ohälsosam tävling
mellan hennes karriär och vår familj.
-Så du dödade henne? -Och jag njöt varenda sekund.
Och var början på en väldigt lång serie.
Det var nog min mor.
Stanna här.
Här kliver du ur.
-Berätta var min son är. -Hur ska jag veta det?
-Jag vill se honom nu. -Jag släpper honom när jag hittar Adam.
Jag svär. Det var precis det vi kom överens om. Du släpper mig, jag Frankie.
Ring Adam. Nu.
Du har inte fattat. Det är jag som bestämmer.
Skojar du? Trodde du verkligen att jag tänkte släppa dig?
Ring upp Adam. Gör det nu.
-Pappa. -Jag hålls fången av assistent Anderson.
Håll dig till planen. Håll pojken tills...
Adam! Helvete!
Okej, vi följer dina regler.
Vad händer?
-Din pappa ringde. Han hinner inte. -Varför kallade du honom pappa?
Det är bara så vi skämtar med varandra.
-Får jag prata med honom? -Han är upptagen. Du vet hur han är.
Kan vi åka till farmor? Jag trivs inte här.
-Din farmor bad mig att ta hand om dig. -Har hon ringt dig?
Du kan väl svälja den här?
Då sover du gott inatt. När du vaknar imorgon tar jag dig till din pappa.
Jag får inte ta emot nåt från främlingar.
-Jag är ju din pappas partner. -Visa mig polisbrickan, då.
-Jag har den inte med mig. -Då tror jag inte på dig.
Här är min pistol. Tror du på mig nu?
Duktig gubbe.
-Vad? -Du får en adress. Kom dit med min son.
Gå inte för långt nu.
Du är snut.
Ni dödade min fru och min partner och tog min son. Jag skiter i att jag är snut!
Vad gör jag, pappa?
Hur mycket du än slår mig, så gör vi ingenting vi inte vill göra.
Jaså, inte?
Okej, du bad om det.
Pappa!
Jag skickar en adress, ni är här inom en timme.
Herre jävla gud!
Det där ser ut att göra rätt ont.
Inser du inte att vi är rätt lika?
Din hjärna förlorar blod.
Jag dödade din fru och slet itu ditt liv. Du blev besatt och levde efter det.
Jag gjorde dig till den du är.
Precis som kvinnorna i mitt liv gjorde mig till den jag är.
-Du kommer inte härifrån levande. -Vi får se vad Adam säger om det.
-Skäms du inte för vad han har blivit? -Jag är stolt över honom.
Glöm inte att han växte upp utan mor.
-Var är Frankie? -Hur är det, pappa?
-Jag vill se min son nu. -Släpp pappa, så släpper jag Frankie.
Nu!
Vi har blivit vänner, Frankie och jag. Vi har mycket gemensamt.
Jag fattar vad du sysslar med. Ditt skitsnack biter inte på mig.
Stick härifrån, Adam.
Såhär blir det. Vi skiljs åt. Adam behåller Frankie.
Du drar mig inför rätta och min advokat går igenom alla fel polisen har begått.
Juryn rådslår och du förlorar jobbet.
Under tiden får Frankie lite kvalitetstid med farbror Adam.
Han blir en utmärkt lärjunge, han har precis rätt bakgrund.
Nej! Nej!
Jag räknar! Varje gång jag når tre förlorar han en lem! Ett!
Två! Tre!
Vänta, vänta, vänta!
Du dödade just din son.
-Pappa! Nej! -Din jävel! Han var mitt allt!
Berätta var Frankie är!
Du har inget att förhandla med och jag har ingenting kvar att förlora!
-Då är vi döda, båda två. -Pappa, hjälp mig!
Pappa!
Din jävel! Din jävel! Din jävel!
Varför? Varför hjälpte du honom att döda alla kvinnor?
Min far uppfostrade mig så.
Gör det, då. Gör det!
Pappa?
-Gör det! -Frankie! Kom, Frankie.
Okej. Nu är det över. Okej? Okej.
Det är okej, gubben. Jag ska bara sätta dig i bilen.
Så. Sätt på dig bältet.
Duktig gubbe. Sätt på dig det.
Det blir bra. Jag kommer strax.
Upp med dig. Kom, din jävel.
Rör på dig.
Din far var ditt allt. Vi får se hur du klarar dig utan honom.
Varför kastar du bort den?
Jag är klar med den, gubben. Jag behöver den inte längre.
Vart ska du, Frankie?
Du fångar skurkar, pappa. Det är ditt jobb, folk behöver dig.
Stäng dörren.
Sätt på dig bältet.
Är du klar? Då åker vi.
Tänker du lämna mig här?
Jag älskar dig.
Översättning: Emil P.W.S Holmgren