- Vad för dig hem? - Kidnappning.
Helvete!
Det finns inget annat ord för det.
Är det därför du kom tillbaka? För att det påminde dig om nåt?
Inga köldskador. Har du varit inomhus?
TIDIGARE I "CASTLE ROCK":
Jag var med om en vacker upplevelse.
- Och då hörde jag det. - Vad då?
Menar du att min far trodde sig höra Gud?
Alla potentiella historiska förlopp. Alla potentiella nu.
Schismat är ljudet av universum som försöker få dem att samexistera.
"Låt honom aldrig se dagsljus igen." Det är vad Gud sa till mig.
- Du känner mig. - Jag vet ingenting om dig.
Jo, det gör du. Och jag känner dig.
Där ute - i skogen. Det var där du dog.
- Hör du det? Vi måste gå ut i skogen. - Varför bad du om mig?
- Unge man, vem är ni? - Henry Deaver.
Gud har vänt oss ryggen.
Han övergav oss. Det är vad folk säger.
Eller så säger de att han straffar oss för våra synder,
som han straffade Sodom och Gomorra.
Minns du helikopterolyckan?
Skolbussen, då?
Folk säger: "Det var inte jag."
"Det var platsen."
Och faktum är
att de har rätt.
När jag var liten berättade min mamma en saga om återuppståndelse.
Hon var ung. Ensam.
Och hon var övertygad om att djävulen fått mig i sitt grepp.
Kanske hade hon rätt.
Eller så var det min mamma han hade fått i sitt grepp.
Men så inträffade ett mirakel.
Herren räddade oss bägge den dagen.
Han uppväckte mig från de döda, som han hade gjort med sin ende son.
Jag vigde resten av mitt liv åt hans härlighet,
åt att utkämpa hans ärofyllda kamp och åt att lyssna till hans röst.
"Låt mig ställa mig i dörröppningen", sa jag till honom.
Men Gud hörsammar inte önskningar.
Så jag väntade... i många år,
på instruktioner.
Och så en dag,
en mörk dag,
så svarade Gud.
LYCKA TILL MED HJÄRNORNA I DAG! KRAM, M.
Kontinuitet är krävande.
Vi fäster inget avseende vid det, men vi placerar händelser i följd,
för att göra livet begripligt.
När kontinuiteten rubbas börjar allting lösas upp.
Hjärnans högre funktioner blir mer utmanande.
Förmågan till rationell eftertanke och omdöme grusas.
Det blir svårare att sköta ekonomin, köra bil, lösa problem...
Och slutligen: försämrad insikt om tid och rum.
Detta är alzheimers förlopp.
Eller det var det, fram till nu.
Det här är Puck.
Puck föddes med en genetisk predisposition för FCD,
eller Feline Cognitive Dysfunction, vilket påminner om alzheimer.
Apati, förvirring, försämrad rumslig uppfattning.
Det var innan vi satte in vårt implantat i hippocampus.
Idag är Puck lite av ett mirakel. Han minns var matskålen står-
och hur dags den sexiga kattan i huset bredvid ligger på verandan.
Puck har äntligen återfått kontrollen över sin livsberättelse.
Alzheimer skapar ett virrvarr
och får lyset att slockna.
Vi tänder lyset igen.
Sa du det? Och höll minen?
Ja, vi kan kanske gå med vinst inom tre år.
Det är därför såna som jag inte låter såna som du sköta pengarna.
Är det inte den 20:e i dag? Ska du inte...?
- Ja, i morgon. - I morgon?
- Tålamod är... - Inte min starka sida.
Vänta.
- Hej. Är allt som det ska? - Nej, jag har dåliga nyheter.
- Är det mamma? - Ruth mår bra. Det är din pappa.
Jag kan gå härifrån, tack.
CASTLE ROCKS SKÖRDEFEST
Vad kan vi säga?
Det är en källa till stor sorg.
Skriften säger: "Döden är uppslukad och segern är vunnen."
Hej. Förlåt att jag stör.
- Är ni...? - Brigid.
Marknaden måste vara överhettad om du kollar in det där rucklet.
Jag hade två andra spekulanter från Portland i går.
Ni kollar dödsannonserna, inte sant?
Jag hörde att han gjorde det på sjön. Typ...
Inte i huset, om det spelar nån roll.
Jag är ingen spekulant. Ni minns mig nog inte, men...
- Bridge? - Jag är här ute!
Du...
- Molly. - Henry Deaver?
Hur är läget, Molly?
Varsågod
- Se på dig! - Vad då?
- Du är typ stans borgmästare. - Som om.
Ordförande i kommunfullmäktige. Det är där makten finns.
- Du var så blyg när vi var små. - Människor förändras.
- Din syster är sig lik. - Ja, de lyckligt lottade förändras.
De mindre lyckligt lottade är otrogna mot sin man
och tvingas sova på sin systers soffa i ett år.
Aj då...
- Hur mår din mamma? - Sarasota.
Vet du vem hon lever med? Alan Pangborn.
- Den gamle Sheriffen? - Ja.
De hade en olycklig romans när det begav sig.
Han fick henne att lämna min pappa.
Några dagar efter flytten till Boston ringde Alan på dörren.
Han tar bra hand om henne nu.
- Hon har alzheimer. - Äh, nej. Jag beklagar verkligen.
Hon fick det rätt tidigt.
Hon glömde sina norska halvgudar och strax därefter försvann resten.
Det är så klart på grund av henne som jag kom in på mitt gebit.
Ännu en sak jag har henne att tacka för.
Hon gjorde rätt som tog dig härifrån.
- Får jag fråga dig en sak? - Ja.
Pappa hade varit tokig i många år. Varför sköt han skallen av sig nu?
Pratade du nånsin med honom?
Efter hans utträde ur kyrkan pratade han nog inte med nån.
- Minns du ficklamporna? - Det är klart.
Du visste alltid när jag var vaken. Även när lampan var släckt
så visste du. Du visste mycket.
Ja, jag la mig i allt. Det har jag alltid gjort.
Det är kul att se dig igen, Molly.
- God natt. - God natt.
Så du mår bra?
Ja då, allt är bra.
Se positivt på det: vi är husägare.
Sluta.
Fan... En säkring gick.
Jag vet inte ens var elcentralen är.
- Vänta... - Okej.
Jag hittade en ficklampa.
Jag hoppas att du inte behöver stanna där så länge.
Förresten, det är ju i morgon nu. Idag är i morgon, den 21:a, så...
- Nej, den har inte kommit än. - Då har du gått över tiden.
- En dag över tiden. - Ja, men...
Den brukar vara punktlig.
Du kan väl göra ett graviditetstest?
Sa jag att jag har gått en dag över tiden?
Och jag vet att det är första månaden vi försöker, men...
Jag känner det på mig.
Jag kan inte föreställa mig hur det känns att vara tillbaka i huset.
Ja...
Ring mig i morgon bitti, okej?
- Jag älskar dig med, Marian. - Jag älskar dig.
När pratade ni senast med er far?
Vet inte. När jag var i hans ålder.
Vad säger han?
Ingenting än. Utöver ert namn, vill säga.
"Henry Deaver."
Det är väl ni?
- Förgrep sig er far nånsin på er? - Va? Nej.
Min pappa var störd, men inte på det sättet.
På vilket sätt var han störd, då?
Han trodde sig kunna höra Guds röst i skogen.
Han brukade dra med mig ut mitt i natten på vintern,
och tåga runt med mig i hopp om att jag också skulle höra den.
Gjorde du det?
Stanna! Kom tillbaka!
Det är lugnt, allt är under kontroll.
Vart försökte han ta vägen?
Skogsbränder har ödelagt 400 hektar.
Den berusade helikopterpiloten som orsakade...
...och nere på torget.
Och skolbussen med barnen som omkom...
Har förbannelsen vilat över oss sedan första början,
när de franska nybyggarna svalt till döds för 200 år sedan,
och flickan som överlevde tvingades stycka och äta sin egen familj?
Var det då det började?
Gud har vänt oss ryggen.
Han har övergett oss. Det är vad folk säger.
Eller så säger de att han straffar oss...
Tänk om det inte bara är en röst, utan en kör?
Många röster skulle tyda på...
Fadern var död.
Det var framemot slutet av perioden med motgångar.
Men vi fick ju våren. Ja, gode gud.
Varje kväll tillbringade vi flera timmar i bön där ute,
i förhoppning om att höra den.
Tänk att få höra Honom en gång till så Han kunde förklara
hur jag får slut på det här. Få slut på motgångarna.
Men det gjorde vi aldrig.
Jag hörde Honom i alla fall inte. Jag lyssnade kanske inte så noga.
Men så hörde jag nåt. Jag hörde nåt vid bakdörren.
Ett krafsande ljud, nån som försökte ta sig in.
Och med tanke på alla motgångar tog jag fram basebollträet
och slog upp bakdörren och där stod han
Han såg på mig. Och på basebollträet.
Han var stel av skräck. Och vem kan klandra honom?
Han står mellan ett basebollträ och skogen han kom från.
Och han var inte ensam om att vara rädd, ska du veta.
Jag sträckte mig efter telefonen.
Jag tänkte efter ringa polis, socialtjänst, ridande polis,
men så sa han: "Jag hörde det, pappa!
"Det var så högt, pappa!
"Det hördes överallt, i mitt huvud, och plötsligt var du försvunnen.
"Sedan vaknade jag upp i skogen, men snön var borta.
"Och när jag gick in till stan såg allting annorlunda ut.
"Det var Castle Rock, men ändå inte. Och ingen kände igen mig."
Det är vad han sa. Fullständigt obegripligt.
Därefter sa han att han är min son.
Henry. Adopterad.
Han berättade att vi bägge gick ut för att be i Castleskogen.
Vi gick ut dit, säger han, för att försöka höra Honom.
Och han hörde det, sa han. Han sa att han hade hört det.
Inga påhitt den här gången. Inget av hans mammas falskspel.
Det var då jag började tro på honom. För hur kunde han veta det?
Vilka andra kände till att hon försökt lura mig?
Testade jag honom mer? Ja, det är klart.
Jag frågade honom hur jag vill ha mina ägg tillredda på gasspisen,
och vad vi kallade flodkröken. Han kunde svara på det.
Han kunde svara på allt.
Och det kändes som en försoning. Som om han återbördats till mig.
Förändrad, men sig lik. Återkommen.
Min älskade Henry, äntligen tillbaka.
Det var då jag insåg vad jag hade gjort.
Jag hade önskat. Inte bett, utan önskat.
Längtat efter detta. Enbart detta.
Det var som om jag hade beställt det via tv-skrället.
Och vi vet vem som ligger bakom det, inte sant?
Vem hörsammar ens önskan när man behöver det som mest?
Med bara nåt enstaka förbehåll.
Jag hade låtit mig köpas - billigt.
Det här var inte min son.
I min åtrås besinningslöshet, i mitt nakna begär,
hade jag bjudit in Bedragaren.
Jag bodde nedanför honom hela tiden.
Jag visste hurdan han var.
Därför slutade jag lyssna på honom.
Det där om vad pojken berättade för honom om min mamma...
Hur hon uppmanade mig att ljuga om att ha hört Gud i skogen,
för att slippa hans tjat...
Det är sant.
Vad är det du säger?
Jag vet inte.
Men Henry...
Hör på: det där han pratade om...
Helikoptern som störtade, skolbussolyckan...
Det inträffade för flera decennier sen.
Det är så många som 1400 band.
Spelade han in det här?
Men pojken kan inte vara mer än tolv år.
Där fick han sitta i så många år.
Jag blev gammal och ännu mer ensam.
Jag hade svaga stunder.
Vi firade jular ihop i källaren, liksom Red Sox-segrar.
Jag lärde honom tälja figurer av tvål som jag gjort med min egen son.
Och ja, jag var nära att frige honom. Många gånger.
Jag lät mig nästan övertalas av hans berättelser, hans charm.
Jag skulle tro att om nån lyssnar på detta, kanske min Henry,
så vet ni att jag slutligen dött. Att jag kapitulerat.
Men lyssna på mig, min son!
Så länge den där djävulen går fri i Castle Rock,
så kommer tragedier att inträffa och blod att flyta på gatorna.
Till dess att han är tillbaka i en bur.
Jag kan ta reda på vart de har fört honom.
Vad har hänt?
Jag känner dem.
Sju personer har dött. Tio saknas fortfarande.
- Har nån sett till pojken? - De förde bort honom.
De tror att han ligger bakom det här.
Pojken i sängen bredvid sa att han hittade en tändare.
Han såg honom sätta eld på madrassen.
- Hur gammal är pojken? Vittnet? - Er grabb har inte förnekat det.
Låt oss prata med honom, Jim. Henry är läkare.
Pojken är uppenbart traumatiserad.
Henry vill bara hjälpa honom.
Jag heter Molly. Det här är Henry.
Vet du vad du heter?
Henry Matthew Deaver.
Vet du hur gammal du är?
De här hjälper kanske.
Det är ingen fara.
Får vi ställa en till fråga?
Var det du som anlade branden?
Varför?
Jag... kunde inte hindra honom.
Pojken i sängen
bredvid. Han var...
- Han var för nära. - För nära? Vad då?
Vi måste gå ut i skogen. Det är inte mycket tid kvar.
Hör du det? Hör du det nu?
Tiden är ute. Vi måste ta med honom upp.
Gud vet hur länge pojken har suttit inburad!
Ni kan inte bara sätta honom i en ny bur.
Som ordförande i kommunfullmäktige tar jag det fulla ansvaret.
- Vad händer? - Han följer med oss.
Socialtjänsten hämtar honom i morgon.
Pojken får inte lämna ert hem.
Dennis kommer att kontrollera att ni inte har vapen eller tändmedel hemma.
Och han kommer att vänta utanför. Hela natten.
Grabben har redan gjort ett rymningsförsök.
- Vi måste hjälpa honom. - Vad menar du?
Vi måste ta honom dit han vill. I riktning mot ljudet.
Till skogen? Men varför?
Jag vet inte.
Fan!
Helvete!
Fan också! Fan!
Hördu, vänta!
Jag har hittat bilen, men de har lämnat den.
800 meter öster om Castle Lake.
Polis! Rör er inte!
- Allt är i sin ordning. - Lägg dig ner, för fan!
- Hör på... - Molly!
Molly! Molly, för helvete! Stanna!
Molly, för helvete! Stanna!
- Vad i helvete... - Vad fan gjorde du?!
- Molly. - Det var...
Jag sköt rakt upp i luften. Det var ett varningsskott, för fan.
Det är ingen fara, allt ska bli bra. Ring efter ambulans!
- Det blir snart bra igen, Molly. - Hjälp honom.
Hjälp honom.
Molly?
Henry!
Jag irrade runt i dagar.
Jag försökte hitta tillbaka men lyckades inte.
Och så hittade Lacy mig.
Han förde mig till Shawshank.
Han sa att du var offret.
Och att jag var nån sorts djävul.
Du tror väl på mig?
Swedish