Det hele handler om disse gamle familier, som Belmont-familien,
som har al magten og går i krig med hinanden.
Og hvem er fanget i midten?
- Det er vi. - Det er vi.
For vi er ligegyldige.
Ved I hvorfor?
Hvor kommer du fra?
Ud af din tante, ifølge dig.
Du kom fra bunden.
Jeg kom fra bunden.
Vi kommer alle fra bunden.
Vi arbejder for føden, hver eneste dag.
Vi sørger for, at de skiderikker har mad og uld.
Slaver er, hvad vi er.
Slaver for store, gamle familier og deres rænkespil.
Undskyld, må jeg få min øl?
Jeg er ved at blive ædru.
Okay så.
Men jeg vil se noget mønt nu.
Hallo.
Hvad er det på dit bryst?
Min trøje.
Bare et enkelt krus mere?
Noget, der kan holde mig varm, mens jeg finder et træ at sove under.
Det er et familie-våbenskjold.
Jeg genkender det.
Det gør jeg ikke.
Bare en enkelt mere, så går jeg, okay?
Det er et Belmont-våbenskjold.
Virkelig?
Se, her er pengene.
Du er en Belmont, ikke?
Huset Belmont. Familien Belmont.
Har aldrig mødt dem.
Glem det. Jeg smutter bare.
Nej, du er en Belmont.
Det hele er din skyld.
Jeg aner ikke, hvad du taler om.
Jo, du gør.
Alle ved det.
De brugte sort magi.
De brugte monstre.
Belmonterne bekæmpede monstre, sønnike.
Har jeg hørt.
Det her er bare en gammel trøje.
Belmonterne blev bandlyst af kirken.
Forvist, fornægtet,
deres jord blev taget fra dem,
fordi de var onde.
Onde.
Og nu er Draculas horder i landet.
Og hvis skyld er det?
Ikke min.
Belmonterne udøvede sort magi,
og nu er der sort magi i hele Wallachia.
Du ved udmærket, hvis skyld det er.
Jeg går, okay?
Jeg går nu.
Så du kan føre dine monster-venner tilbage hertil?
Så jeg kan finde et sted at pisse og sove.
Du kan sove lige her.
Du har ikke din skovl.
Jeg har ikke brug for den.
Tilstå, og jeg skal gøre det hurtigt.
Hvad hedder du?
Jesus af Nazareth.
Hør, jeg har et kort sværd og en pisk...
Forsøg igen.
Trevor Belmont.
Huset Belmont, Belmont-familiens sidste søn.
Er du så glad?
Nej.
Hallo!
Der er et ansigt hernede.
Er det sådan, I vil have det?
Hør her, jeg plejede at kæmpe mod vampyrer, for helvede.
Spark ham.
Vil du venligst lade mine testikler i fred?
Jeg er Trevor Belmont, for satan...
...og jeg har aldrig tabt til hverken mand eller dyr.
Åh, pis.
Du godeste.
Skiderikker.
Jeg håber, I alle bløder ud.
Gennem røvhullet!
Hver eneste skide rotte.
Åh, gud.
Skide Gresit.
Sidste stop mellem mig og sultedøden.
Den næste by er 65 km væk.
Så er det nu.
Ingen kommer ind...
...og ingen kommer ud.
Det er nok ikke noget, de gør, bare for at nægte mig morgenmad.
I skal endelig ikke advare folk, inden I tømmer jeres lortepotter.
Tænk at være så sulten, man kravler op i et kloakrør
for at få morgenmad.
Nå, lige meget.
- Hvad kan jeg få for en mønt? - Lidt tørret ged.
- Jeg har ikke set dig før. - Jeg er bare på gennemrejse.
Jeg tager det, tak.
Du bør rejse hurtigere videre.
Ja, I har vist nogle problemer her.
Har I et forsvar?
Ikke nødvendigt. Vi har en stamme af Talere i byen.
Når vi har gjort, hvad der skal gøres, vil dæmonerne lade os være i fred.
Der findes en gammel historie om Den Sovende Soldat.
Det siges, han var en stor helt, for hundredvis af år siden,
og at han nu hviler under katakomberne.
Hvorfor?
Han venter på, at der er brug for ham igen.
- Jeg tror, han kommer tilbage. - Virkelig?
Åh, ja. Men sig det ikke videre.
Den ny biskop hader den gamle visdom.
Draculas monstre kommer om natten,
men biskoppens mænd kommer om dagen.
Forstår du?
Ved du, hvad jeg tror?
Jeg tror, at Talerne gjorde Den Sovende Soldat syg.
Vi har intet forsvar.
Så selvfølgelig kommer Draculas bastarder over muren hver nat.
Biskoppen vil få styr på tingene.
Byen er gået til helvede.
Hvis de andre bare gør, som han siger,
når han siger, vi skal gøre det, skal alt nok løse sig.
Jeg advarede Dem.
Sig ikke, at jeg ikke advarede Dem.
De lyttede ikke, hr.
Svarer De igen?
Nej, jeg taler bare til Dem.
Enhver kan se, at vi ikke er ansvarlige for,
hvad der sker med Gresit.
Nej. Gå videre.
Siger De, jeg er dum?
Jeg arbejder i Guds lys, men De kan se ting, jeg ikke kan?
Med Deres magi?
Der er ingen magi. Vi er her for at hjælpe.
- Det er alt. - Talere hjælper ikke.
Talere er fordærvede. I tiltrækker ondskab.
Og I fik besked på at være ude af Gresit inden solnedgang.
Og solen er oppe.
Tag et godt kig på solen, gamle mand.
Bliver De mindre bange for mørket ved at dræbe en gammel mand?
Det ved jeg ikke.
Måske får jeg det bare bedre af det.
Åh, for helvede. Undskyld.
Jeg prøvede at få sværdet ud af Deres hånd.
- Hvordan har fingeren det? - Hvilken skide finger?
Sådan bør en gejstlig ikke tale.
- De må hellere få set på det. - Dræb svinet.
Jeg bryder mig ikke om præster.
Jeg kan virkelig ikke lide præster.
Hvis I går nu, lader vi det ligge.
Dræb ham nu!
Sidste advarsel. Det bliver grimt det her.
Det var en underlig ting for en præst at have.
Det er en tyvs kniv.
Jeg er rusten, men jeg er helt ædru.
Nogen vil komme til skade.
Saml ham op. Tag ham med tilbage til kirken.
Plag ikke denne mand eller hans folk igen.
Volden var ikke nødvendig.
Den herre...
Men... Jeg sætter pris på det.
Jeg er den Ældste af Codrii-Talerne.
Tak for Deres venlighed
og, tror jeg, Deres selvbeherskelse.
Det var så lidt, Ældste.
Skal jeg følge Dem til Deres husvogn?
Vi har slået os ned i Gresit. Ingen karavaner.
Men jeg vil sætte pris på Deres selskab på vej hen til vores logi.
- Hvor mange er I? - Elleve.
Men jeg insisterer på, at vi er 12.
En af os er blevet væk, ser De.
Her bor vi.
Værsgo at komme indenfor.
Mød mit folk.
Ældste. Vi var bekymret for dig.
Jeg sagde jo, det var for tidligt at gå udenfor.
Og jeg sagde, at det var nødvendigt at hjælpe folket.
Men jeg blev taget imod af nogle af de kristne præster.
- Er du okay? - Takket være denne mand.
Men jeg frygter, at vi får problemer på grund af det.
- Hvad gjorde De? - Jeg er lidt rusten.
De lever stadig.
Brugte De vold mod dem?
De yngre tror på, at ord er bedre end handling.
I er jo Talere. Ord er jeres gebet.
Kender De til os?
Min familie er altid kommet godt ud af det med Talere.
Selvom min far engang kom op at slås med en...
Sande Talere slås ikke.
...da han prøvede at overtale en Taler
til at få jeres mundtlige historie nedskrevet.
Ja, vi er ret beskyttende over for vores skikke.
Historie er levende. Papir er dødt.
- Vil De have noget at spise? - Hellere noget at drikke.
Arn, hent noget vand til vores ven.
Lige meget så.
Kan I sige mig, hvorfor I er her?
Talere bor, hvor de synes, det er rigtigt.
Det må De vide.
Jeg ved, at Talere er nomader. Det ser ud til, I har været her længe.
Hvordan ved De det?
Fordi de lokale giver jer skylden for angrebene.
Det er Kirkens værk.
De har brug for en syndebuk.
Til at aflede folk fra sandheden om,
at Kirken selv bragte Draculas horder til landet.
Virkelig?
Der var Talere i Targoviste for et år siden.
Kirken brændte Draculas kone som heks.
Pis.
Sådan kunne man formulere det.
Men I svarede ikke på mit spørgsmål.
Der er ingen orden tilbage i Gresit.
Ingen læger, ingen hjælp.
Hvis De kender Talere, ved De, at vi ikke kan vende ryggen til folk i nød.
Derfor er vi her.
Du kan lige så godt fortælle ham resten.
Der findes en gammel Taler-historie.
En legende, sikkert.
Jeg kan lide historier.
Ifølge historien hviler en frelser under Gresit.
En stor helt, der hviler, indtil der er brug for ham,
indtil landet er indsvøbt i mørke.
Den har jeg hørt.
Den Sovende Soldat. En lokal legende.
Det lyder underligt belejligt, hvis I forstår.
Hvor meget ved De om os.
Jeg er en Belmont.
Så jeg ved, I er et nomadefolk, som samler viden, memorerer det,
går rundt med komplette mundtlige historier.
Jeg ved også, at I samler skjult viden
og har magikere i jeres stamme.
En Belmont? Jeg troede, at Deres familie var forsvundet.
Hvis "forsvundet" er en pæn måde at sige
"fordrevet, forhadt og brændt ud af deres fædrene hjem," så...
Så kender De til magi.
Og De ved, at bare fordi vi fandt en historie i vores fortid,
betyder det ikke, at den opstod der.
De viseste og dygtigste af vores magikere ved,
at tiden ikke er absolut,
at det er muligt at høre historier fra fremtiden.
Så I tror, at der sidder en og sover under byen, som kan redde den,
- og I er her for at vente på ham. - En af os tog ud og ledte efter ham.
- Jeres forsvundne Taler. - Ja.
Han gik ind i katakomberne under mausoleet,
vest for kirken, og kom ikke tilbage.
Er der ikke et overhoved i Gresit, I kan gå til?
Han døde under det første hordeangreb.
Vores eftersøgninger var forgæves.
Så, hvad er Deres planer?
Finde mere mad, noget at drikke, blive fuld, spise noget, komme videre.
Er det alt?
Måske finde et højt træ og se forestillingen, før jeg drager videre.
Alle de gode, små folk, som dør i smerte, alt det der.
Har De ingen medfølelse?
Det var sådan, Kirken ville have det.
Min familie var den eneste, der kunne have bekæmpet Dracula og hans hær.
Men de ville ikke have os.
De ville bekæmpe mørket på deres egen måde.
Pøj pøj til dem.
Men det almindelige folk i Wallachia fik ikke et valg.
For at onde svin kan vinde magten
skal almindelige folk bare stå til side og tie stille.
Der er altid et valg.
Godt så... Find et godt, højt træ.
- Så kan De også se os dø. - Vær nu ikke dum.
Rejs nu. Mod syd. Find en anden karavane.
- Det er hans barnebarn. - Arn.
Jeg er ligeglad. Det er den Ældstes barnebarn, der er dernede.
Vi kan ikke engang begrave dem.
Det er ikke vores skik at efterlade vores døde.
Vi bliver her for folket i Gresit.
Ja, det gør vi.
Men vi bliver også, fordi vi håber...
Så I bliver for at dø med de gode folk i Gresit,
ikke kun, fordi det er en god ting,
men fordi De ikke har Deres barnebarns lig?
Sådan kan man formulere det.
Hvis jeg finder barnets lig, vil I så rejse?
Vente uden for byen, hjælpe de overlevende,
når nattehorden gennemhærger dette sted?
Hvorfor vil De gøre det?
De kommer snart efter jer.
De gode folk.
Det bliver en udslettelse.
De talte om det på markedspladsen.
De besvarede ikke mit spørgsmål.
Jeg ved, hvordan det er at blive forfulgt af ens eget land
på grund af den, man er født som.
Hvis jeg finder Deres barnebarn, vil I så rejse inden mørkets frembrud?
Hvis det er Deres betingelse for at finde dem...
Ja.
Jeg går nu.
Gå ikke ud og led efter folk at hjælpe.
Bliv her.
Belmont.
Det er ikke døden, der skræmmer os.
Det er at leve uden at have gjort vores bedste.
Jeg er ligeglad.
Tekster af: Lars Bo Dalsgaard Hansen