Godbrand je tu!
Odvážný dobytek.
Pozor tam dole!
Godbrand!
Krev.
Snil jsem o svém legendárním životě a dostal jsem žízeň.
Přestaň čumět a dones mi krev a pivo!
Ne, ne, to není fér.
Sper to ďas, ta ženská má pravdu.
Něco s tím musíme udělat.
Co to ksakru je?
- Ty to nevíš? - Nevím.
Je to přece tvůj dům.
- Ty snad znáš všechno ve svém domě? - Já žádný nemám.
Ona nemá žádný dům.
Je to Vypravěčka, kočovnice.
Myslel jsem to obrazně.
- Obrazný dům, který nemá. - Jen mi řekni, co to je.
Bývalo to kouzelné zrcadlo.
Známé taky jako dálkové zrcadlo.
Skrze některá se dalo dokonce procházet, ale…
Ne.
Tohle je obyčejné sledovací zrcadlo.
Kus aktivační formule je odlomený.
Pár run potřebuje opravit, ale nic složitého.
Vaše rodinné smetiště je pozoruhodné, Belmonte.
Ty jsi takovej čurák, Alucarde.
Nech toho.
Jsi přece dospělý.
Nenechávej se vyprovokovat.
Ale on si z toho udělal sport, Sypho.
Nebuď dítě, Trevore.
Proč se vlastně jmenuješ Trevor?
- Prosím? - Belmonta už chápu,
ale ani Trevor není zdejší jméno.
No, víš…
Kdysi sem s Leonem přišel i jeden Kelt,
který se jmenoval Trefor s F.
- Trefor… To se mi líbí. - Zní to hrozně.
Treff…
- Treffy? - Bože, jen to ne.
Odteď jsi Treffy.
Opovaž…
Drákula si váží mých dovedností.
A lidský svět mě už dávno zatratil.
Proč bych měl jít proti němu?
Drákula zklamal svůj vlastní lid.
Věří, že se zamiloval do lidské ženy.
Jen si pořídil mazlíčka.
To ty chápeš, ne?
Věřím, že ji miloval.
Je schopen lásky. Je to zdroj jeho přesvědčení.
Když něco miluješ, chceš, aby to s tebou vydrželo co nejdéle.
On ji místo toho nechal zabít vlastním druhem.
Nebyl u toho.
Nebyl, no.
Byl na cestách, na které ho poslala.
Nikdy ho nenapadlo ji chránit. Nikdy ani nezvážil,
že by ji měl proměnit v upírku a přivést ji mezi nás.
Jsi Drákulovi a světu noci oddaný, nebo snad ne?
Ty bys ji ochránil.
Samozřejmě.
Samozřejmě, že ano.
Ale v jistém smyslu…
jsme pro něj méně důležití než krátký život jeho utýraného mazlíčka.
Zní ti to snad rozumně?
No, zní mi to…
zmateně.
A teď nás zatáhl do války.
Měla by tahle válka být vedena zmateným mužem?
Já… já nevím.
Napadlo tě někdy, že i ty sám,
oddaný služebník světa noci,
drahocenná součást našich životů a válek,
popravdě zemřeš jako další? - Cože?
Jsi člověk, Hektore.
Přidal ses k nám proto, že ti to přináší štěstí a naplnění.
Tvoje oddanost ale neznamená nic,
když muž, který slíbil smrt celému lidstvu,
ale sám neudělal ze své drahé upírku,
řádí po světě se zastřeným rozumem.
Zeptám se tě znovu.
Zní ti to rozumně?
Slíbil mi, že to bude lov.
Že si podmaní lidstvo a sníží jejich počty.
Je to Drákula, Hektore.
Proč by říkal pravdu člověku?
I když jsi to ty.
Chci jen dělat svoji práci, Carmillo. Miluju ji.
To já vím.
A vím, jak zajistit, abys v ní mohl pokračovat.
Jen mi musíš odpovědět na jednu otázku.
Na jakou?
Jsi pro vítězství ve válce ochotný opustit Drákulu?
Takové věci se tady nahlas neříkají.
Na čem ti záleží víc?
Vyhlazení lidí, které tak nenávidíš, a odevzdání se smrti,
nebo péče o starého zlomeného muže?
Hrad se musí přesunout do Breily, Hektore.
Proč?
Protože si to přeju.
Hrad se přenese do Breily k řece.
Drákulovo oddané vojsko vyrazí ven obsadit město.
Můj oddíl zůstane tady a sesadí Drákulu.
Zachráním ti život.
A pak obklíčím lidstvo a podmaním si ho.
Drákula je mocný.
Jen tvůj oddíl na něj nebude stačit.
To máš pravdu.
Výtečně, Hektore.
Nejspíš nebude…
Proto pro mě budeš muset něco udělat.
Slyšel jsem vás kráčet pískem.
To je chvályhodné, Izáku.
Většina lidí mě neslyší vůbec.
Tady není nic jiného než písek.
A k mému skromnému domovu se nepřibližují ani vlci.
Co sem přivádí vás?
Ty.
Je třeba mých služeb.
Pozvi mě dál, Izáku.
Pamatuješ, jak jsme se potkali, Izáku?
Na to se zapomíná obtížně.
Jen to řekni.
Ať vím, že jsi stále můj přítel.
Pronásledovali mě zbojničtí mágové. Chtěli mě zabít,
rozpárat a moje vnitřnosti rozprodat jiným mágům.
Někdo jako já je v jistých částech světa
bohatý zdroj ingrediencí pro lektvary, kouzla
nebo dokonce afrodiziaka.
A vy jste mě zachránil.
Ano.
Jediný, kdo mě kdy před něčím ochránil.
A nebyl to člověk.
Jsi stále mým přítelem.
To jsem.
Tvých služeb je opravdu třeba.
Lidský druh mě zradil naposledy.
Musí být potrestán.
Válka?
Potřebujete armádu noci?
Zníš nedůvěřivě.
Nejste člověk.
Vaše touhy jsou čisté a nemnohé.
Válka pro vás zní jako maličkost.
Říkáte „válka“, ale míníte něco jiného.
Ano.
Míním vyhladit lidský druh.
- A k tomu chcete mou pomoc. - Ano.
I přes to, že jsem člověk.
Ano.
Pamatujete, co jsem vám řekl jako první?
Ano.
Dopřejte mi to, můj pane.
Ať vím, že jste stále můj přítel.
Řekl jsi:
„Smrti se nebojím.
Vždy mi připadala pokojná.“
Budu vám oddán až do konce.
I po něm.
Nuže, začněme.
Pít podělanou prasečí krev?
Ani mě nehne!
Jsme generálové na dvoře Vlada Drákuly Tepeše
a zasloužíme si ksakru pořádný pití!
Podle map je dvacet mil odsud město.
Nebudou nás čekat a k čertu s nima, i kdyby jo.
Dnes večer se nakrmíme.
Izáku.
Mám pocit, že se hlasy válečného sálu obracejí proti mně.
Už i Hektor se na mě dívá, jako by mě neznal.
Hektora respektuji, ale je to něžná duše.
Je stále malým chlapcem.
Nejspíš stále tím chlapcem, co nechápal, proč je bit za svoje mazlíčky.
No… přece jen to byly oživlé zvířecí mrtvoly.
Je celkem pochopitelné,
když se rodič cítí nesvůj z panáčkující mrtvé kočky.
On chce prostě jen mazlíčky.
Nic jiného než mazlíčky nechápe.
Takhle nahlíží na vaši válku.
Snížit lidskou populaci lovem do menších počtů
a pak je chovat v ohradách.
Tomu on rozumí.
Za to můžu částečně já.
Je to chlapec v těle muže,
takže je jednodušší mu lhát.
Jste Drákula.
Na vaše opravdové názory nemá nárok nikdo.
Ani ty?
Ani já.
Dal jste mému životu smysl a respektujete mě.
To už žádná lež nezmění.
Jste unikát.
Nikomu nic nedlužíte.
Ty jsi jediný, Izáku, komu jsem řekl pravdu.
Protože věřím, že jsi jediný,
kdo chápe nezbytnost mého počínání.
Jen zřídka mě navštěvujete při práci.
Co pro vás mohu udělat, můj pane?
Jsi pořád mým přítelem?
Navždy.
Tak věz, že jsi možná jediný.
Jak ti je?
Unaveně.
Tak běž spát.
A trochu smutno.
Pod moji zaprášenou přikrývku se vejdou dva.
V tomhle domě nikdo nikdy nebyl sám.
Děkuju.
Alucard spí?
Říkal, že už toho naspal dost.
Pořád se s mírně znechuceným výrazem probírá vašimi věcmi.
Člověk cítí samotu, jen vedle něj stojí.
Je to zvláštní.
Jak to myslíš?
Nejsem si jistá.
Je inteligentní, někdy svým způsobem dokonce vtipný.
A opravdu je to poločlověk.
Víc než to, je jako plnohodnotný člověk.
Ale jako by ze svého okolí vysával teplo.
Není to jako tvůj smutek.
Já nejsem smutný.
Ale jsi.
Ale když na tebe zakřičím nebo tě popíchnu,
zareaguješ a já vím, že jsi to stále ty.
Jeho smutek je jako ledová studna.
Bezedný.
Pohltí tvůj hlas stejně jako cokoliv, co do ní vhodíš.
- Fakt jsem smutný? - Pořád.
Jen jsi to už přestal vnímat.
A pak mi řekneš, že ve vašem domě nikdy nikdo nebyl sám
a pozveš mě pod svoji smradlavou deku.
Upřímně řečeno ten smrad asi nebude ta deka.
Přál bych si, abys s tím přestal.
Je to zvrácený.
Tělo je zvrácené.
Musí být očištěno.
Musí být soustředěno.
Tohle je posvátná práce.
Zajímalo by mě, jak tě vůbec Drákula naverboval.
Přetvářím lidskou prohnilost v čistotu.
Lidská prohnilost je jako skvrna na tomto světě.
Byla to pro mě lehká volba.
Když už je řeč o volbách…
Carmilla má v mnoha věcech pravdu.
V jakých?
Nemáme žádný plán.
Drákula se neřídí našimi radami, stěží poslouchá tebe a Hektora.
Jen se nahodile proháníme zemí.
Není to nahodilé.
Žádné podrobné plány nejsou třeba.
Stačí jen následovat jeho záměry.
Nemuseli jsme na Grešit útočit hned, víš to?
Někdo nám měl říct, že je pod tím podělaným městem Alucard.
Alucard je nic.
Je to rozmazlené dítě.
Alucard toho ví skoro stejně jako sám Drákula.
I v síle se mu skoro vyrovná.
A vypadá to,
že je ostře proti válce, protože by byla proti i jeho lidská matka.
Jenom říkám, že je načase, aby se stařík zavřel do pracovny,
a nechal nás, ať se o to všechno postaráme.
Napravíme to.
Zařídíme ohrady pro dobytek a povedeme tu válku pořádně.
Bez něj.
Ty bys Drákulu zradil?
Nemluvím o zradě.
Pokud teda nebude chtít stařík dělat problémy.
Chápu.
Děkuji, žes mi ukázal, jak se prohnilost dostala i na Drákulův dvůr.
Děkuji, žes mi odhalil pravdu.
Překlad titulků: Petr Kabelka