Стъклената преграда
Мисля, че това тук е мястото.
Здравей!
Сигурно е нападнал закуските.
Не.
Добре.
И така...
Защо дойдохме тук? - За да закусим.
Защо?
Карл е отседнал тук снощи. Чака ни.
Къде е татко? Тук ли е вече?
С кого мислиш, че говорихме?
Не знам...
Ето го.
Как е?
Не знам защо настояваше сам да шофира.
Не иска да си носи слуховия апарат.
Май не е спал от няколко дни. - 14 градуса в Чикаго.
Тук е минус 10.
Почакай. - Как си го обяснявате?
Не те чуваме. Меър? - Извинявай.
Благодаря.
Как си, малката? - Здравей, татко!
Да, да, да!
Той буден ли е?
Да! Звярът се е събудил. Кога пристигнахте?
Не знаем. Към 5 сутринта.
Началото на деня. Самото начало.
Ще влезете ли? - Да.
Хайде. - Добре!
Извинявай. - Имат...
Какво имат? Почакай, не те чувам.
Чакай малко. Колата... Добре.
Какво имат, татко?
Имат прекрасен бюфет.
С всичко. Всичко за ядене.
Карл изяде три гофрети.
Колко вкусно. - Да.
Добре дошъл.
Татко.
Не знам дали ще мога.
Добре.
Хайде, татко.
Доскоро. - Да влезем вътре.
Да.
Какво?
Добре, че дойде.
Разбира се. - Да.
Здравей! Карл!
Ал. - Здрасти.
Здравей.
Как си? - Добре.
Здравей, Карл.
Как си? - Знаеш.
Как мога да съм? - Да. Да.
Здравей. - Здрасти.
Искаш ли гофрета?
О, не, не. Благодаря.
Избрали са тази дясна пропаганда
за новинарския си канал.
Карл го гледа, така че внимавай. - Знам.
И аз го гледам понякога. - Не.
О, да. Информация е, Дан.
С кого говори?
Кой знае. Пак е намислил нещо.
Дани! - Да?
Ела.
Ще ме отмениш ли? - Не. Очевидно те вика.
Върви, шампионе.
Да? - Повикай Карл на телефона.
Карл. - Пресни са.
Татко иска да говориш по телефона.
С кого? - Мислиш ли, че ще ми каже?
Ще ти гледам гофретата. - Добре.
Благодаря. - Моля.
Знам.
Трябва да потренирам йога.
Ще кача два килограма през уикенда. Предчувствам го.
Тото, вече не сме в Канзас.
Не, в Мисури сме.
Да.
Вижте какво не разбирам. Казвате ми,
че като неин баща нямам право на мнение?
Що за глупости са това?
Ето съпругът й!
Ало?
Той е на телефона.
Аз. - Аз съм на телефона.
Почакайте.
"Аз, той..." - Ало?
Добре.
Детектив Франчети? - Страхотно.
Карл Мюлер се обажда.
КРАСОТАТА НА КОЛУМБИЯ, МИСУРИ
Не, не, той е баща й.
"Били сме на второ място
сред най-добрите места за живот."
Но не сте в топ сто
след 2006 г. - Добре. Дочуване.
Да. Каза, че не може да видим тялото.
Между другото,
говорих
с човека от жилищния блок, мениджъра.
Може да отидем. - Така ли?
И ще ни...
Ще ни покаже апартамента.
Ами...
Кога?
Цяла сутрин му звъня.
Говорих с него, докато ви чаках да дойдете.
По дяволите.
Аз...
Ще си взема гофретата. - Добре.
Защо не ни даде адреса, за да отидем там?
Защото нямаше да може да ни командва.
Да, всъщност това е много... - Да.
Може ли да спрем за чай?
В бюфета имаше само гадно кафе.
Имаше и чай. Нали така, Ал?
Не беше чай, а "Липтън".
Трябва да я отключи. - Благодаря.
Да, вярно.
Смей се, щом искаш.
Няма да оцелея тук сред нищото.
За какво говориш? Тук си роден.
Роден съм в Канзас Сити. - Пак е в Мисури.
И избрах да се махна. - Бил си на 2 г.
Бях убедителен.
Има ли "Старбъкс"? Нали има на всеки 4 км?
Не е ли задължително? - Не.
Не мисля, че ни е разрешено да спираме без позволение.
Ето го Карл.
Не е Карл.
Не е ли?
Не, този минибус е сив. Неговият е черен и по-голям.
Кога говорихте за последно с нея? - Аз ли?
И двете.
Карл идва.
Карайте след мен.
Да, да, но не още.
Карл! Карл! - Почакай!
Какво?
Върни се, Карл! - Идвам, идвам.
Боже мой.
Да? - Трябва да изчакаме татко.
Вярно. Къде е? - Мислех, че сте заедно.
Не.
Не паркира ли до теб?
Не знам. - Трябва да го почакаме.
Паркира отзад.
Добре, добре. - Идва. За бога.
Ето го.
Не съм го виждала такъв. - За бога!
Без паника. - Намали!
Здрасти, татко.
Ще карате след нас с Карл, нали? - Да, да. Сега...
За бога, внимавай с колата! Внимавай!
Боже мой!
Всичко ще бъде наред. - Да.
Да тръгваме.
Какво ти става?
Карай след мен! Знам пътя! - Знаеш го, така ли?
Нищо не разбираш!
Хайде, карай отпред!
Ще си сложа колана. - Не трябва да е толкова трудно.
Защо спря? - Има кола.
Да, но му даде път.
Какво чакаш, по дяволите?
С идеята за брака Бог обяснява
любовта и щастието си, че хората другаруват с Него.
Матей 22:29.
Всъщност християнският брак е най-доброто изображение
на Земята на връзката между Исус Христос и църквата...
По дяволите.
Мамка му.
Томи. Да.
Да, тъкмо забелязах.
Знам. Съжалявам.
Колко си далеч?
Добре, ще отбия. Да.
Ще те изчакам и ще се върна на пътя, като те видя.
Добре, чао.
По дяволите.
Добре.
Откъде можех да зная? - Не, не си телепат.
Каза, че ще останем една вечер.
Да, но не знаех,
че мама ще се влоши и пак ще й трябва химиотерапия.
Защо не те оставя в болницата?
Ще се прибера вкъщи
и сестра ми ще се грижи за кучетата.
После ще дойда да те взема.
Кучетата не я харесват.
Защо трябва толкова да драматизираш?
Не знам какво друго да ти кажа. - Нищо. Пак аз съм виновна.
Какво, по дяволите? Мислех, че бързаме.
Извинявай, Томи. - Има защо.
Така и така спряхме, Дани каза, че иска кафе.
Не ме питай защо.
Ще отбия при първото заведение, а ти ме последвай.
Добре. - И не минавай на червено!
Няма.
По дяволите!
Искате ли нещо?
Не. - Не, благодаря, татко.
Нищо не искам. Боли ме главата от кофеина.
Искам поничка, ако има.
Да, разбира се.
Не яде ли преди малко? - Да.
Той попита.
Благодаря, приятелю.
Ще си взема чай. Искаш ли нещо?
Купи ми кафе. - Добре.
Вече не пиеш ли кафе?
Спрях преди година. Заради киселините.
Да. Както и да е, трябва да поговорим.
Обади ми се онзи детектив Франчети.
Добре. - Да.
И...
Не съм казал нищо на момичетата.
Или на Карл.
Искам да събера възможно най-много информация.
Да. И какво? - Разбираш ли?
Това е въпросът. Казва, че не може
да ми го даде,
защото не съм съпругът й.
Но нали каза, че ти се е обадил?
Не знам какво пише вътре.
И не искам Карл да я прочете,
каквото и да е.
Ясно.
Значи има бележка.
Защо не му се обадиш?
Каза, че не може да ми даде бележката,
защото е част
от разследването,
но имало възможност
да ми прочете част от нея.
Просто не разбирам какво значи това.
И не искам никой да пострада.
Това не ме изненадва, татко.
Разбрах какво е станало, още когато се обади.
Докато не съм сигурен,
не искам да предполагам нищо.
Мисля, че е очевидно.
Тя...
Не, не, не.
Разбираш ли?
Нито ти знаеш, нито аз.
Ще ми вземеш ли кафе? - Добре.
И купи поничка на Карл.
Здрасти, може ли...
Чай?
Черен чай с каничка мляко. Или сипете млякото вътре.
И кафе. И една от тези.
Помислих, че си паднал.
Време е да тръгваме.
Човекът каза да отидем към 08:30 ч., нали?
Казах му след 08:30 ч. - Така ли? Добре.
Гледай този път да не ни изгубиш.
Томи, просто не изоставай.
Защо Карл ще ни води? Ходил ли е там?
Не мисля.
Но ти си ходила, така че...
Не знам.
Защо не се разместим? - Али, наистина.
Не се тревожи. Наслади се на пътуването.
Вземи си поничка. - Дани, ще се возиш при мен!
Хайде, да тръгваме!
Мислех, че... - Наслади се на пътуването.
С Бети мислим да ви навестим.
Чудесно.
Може би за Деня на благодарността.
Тази година ще го празнувате ли?
Не се бях замислял, но...
Какво?
Филип обича празненствата.
Да, знам. Моят приятел, Филип.
Кога ще си тръгваме?
Ужасно съм изморена.
Хайде, не ме карай да пия сам.
Как са бебетата?
Не я насочвай към мен.
С Ким измъчвате бебета ли?
Престани! Не изглеждам добре. - Извинявай.
Не измъчваме бебетата.
Само стискаме ръчичките им. - Боже.
За да се изпишкат.
Ама че сте жестоки.
Особено прецаканите.
Извинявай, почакай. Какво каза?
Прецаканите дотам, че не можеш да ги познаеш.
Хайде, стига.
Това е ужасно. Говорим за бебета.
Нямаш представа.
Приличат на изроди от цирка.
Някои имат повече пръсти,
които трябва да махнем. Кръц!
Не, стига. Престани. - И този също!
Стига! Спри.
Нали трябваше да си мила и грижовна.
Няма да го понесете.
Ще избягате... Няма! - Никога.
Ще избягате още през първия ден, мухльовци такива.
Ей, това е...
Карл, искаш ли още вино? - Не, сигурно аз ще шофирам.
Колийн? - Не, не.
Колийн? Ехо?
Събуди се.
Тя не спи. Просто...
Имаш ново шоу. Как се казваше?
"Франки."
Какво е това? - Името на пиесата ми.
Кой е Франки? Мислех, че играеш главната роля.
Да. Това е името на героя ми.
Разбрах.
Британска пиеса е. Постигна голям успех в Лондон.
Тук как е?
Ще видим. Още...
Рано е. Все още не идват
много зрители.
Жалко.
Обичам ги.
Кого?
Моите бебета. Обичам ги. - Боже, виждате ли?
Те са животът ми. Бих умряла за тях. - Казах ви, че аз ще карам.
Добре ли е?
Да, да, напоследък често се държи така.
Какво, по дяволите?
От лекарствата й е. Ще си събера нещата.
Откога пие лекарства?
Дани, виждаш я само когато си свободен.
Когато не пътувате, така че...
Какво, Карл?
По дяволите.
Какво има, татко?
Той е ужасен шофьор. Дава газ, натиска спирачките, пак дава газ.
Ще ме побърка.
Не трябваше да му давам да е отпред.
Защо... Защо спираш?
Да помогнем на татко да излезе. - Хайде.
Благодаря, скъпа.
Да, знам. Тук е. - Меър е ходила преди.
Ето. - Почакай.
Тук е. - Така.
Добре. - Чудесно. Значи...
Искаме да стигнем дотук. - Чакай.
Скри половината карта, Карл.
Как...? - Тази половина ни трябва.
За бога.
Трябваше да завием наляво...
Не. - Разпознахме пътя.
Почувствах, че е там. - Не.
Карл!
Почакай, Томи, виж.
Какво? - Тук сме.
Да.
Да, да, виждам.
Да. - Готови ли сте?
Да, успяхме, Томи. - Време беше.
Карайте след мен. - Другия път бъди по-градивен.
Карайте след мен! - Добре!
Просто карайте след мен.
Благодаря, скъпа.
Ще те включа в завещанието.
Благодаря, татко!
Да тръгваме.
Почакай, Карл!
Хайде, да тръгваме!
Тук ли дойде, Меър?
Да. Това е нейната сграда. Тя е на втория етаж.
Мразя тези места. - Наистина ли? Сладко е.
Да, бих се обесил. - Дан.
Нима? - Просто казвам.
Кой филм гледахте?
Меър, кой филм гледахте?
Какво?
Ти и Колийн, когато си дошла тук.
Не помня. Тя харесваше ужасите.
Какво чакаме?
Татко и Карл търсят мениджъра. Ключовете са в него.
Искаше да гледаме нещо по Стивън Кинг,
но не и аз.
Помниш ли приятелите й от гимназията?
Семейството с погребалното бюро. - Линч.
Да, бяхме съученици.
Бяха във всички класове. Сигурно имаха 11 деца.
Помниш ли, когато прекара нощта
в погребалното бюро с онзи, който беше на нейната възраст?
Крис. - Да, Крис.
Крис беше сладък.
Меър, той е осем години по-малък от теб.
Беше сладък.
Не, не. Крис беше в моя клас. Бил е...
Мат. - Мат не беше толкова сладък.
Идваме чак от Канзас. - Какво прави?
Хайде, разкажи ни.
Значи тя и Мат са били...
Не мисля, че бяха гаджета,
а просто приятели, и когато я покани
в погребалното бюро... Предполагам, че едно от децата
винаги е трябвало да спи там.
За да пази труповете. - Аз ли разказвам?
Да, но разказвай правилно. - Трупове ли е имало?
Да, нали е погребално бюро? Къде другаде да са?
Чакай, това е важно.
Имаха малък апартамент отгоре.
За да стигнеш до него, минаваш през кухнята или фризера,
където държаха телата до погребението.
В апартамента са и гледат филм.
Колийн не знае кой е филмът,
но група тийнейджъри живее в стара къща до гробище.
"Нощта на живите мъртви." - Да.
Да. - Боже мой.
Тя се плаши все повече и повече, и казва на Мат:
"Трябва да тръгвам" и хуква надолу по стълбите.
При труповете. - Спри, Меър.
Ужасно е уплашена и направо влита в кухнята
и се блъска в една от...
Масите, носилките. - Масите и...
Боже мой, вярно!
Трупът пада на земята! - Меър...
Божичко. Спомних си.
Трупът е паднал на земята. Тя ми го каза.
Не, не е паднал.
Там ли беше?
И на мен ми каза, че е паднал, Ал.
Трупът не е паднал. Все едно.
Какво е станало след това?
Няма да ви разкажа.
Знаете какво е станало, така че...
Престани. - Хайде.
Хайде, Ал.
Недей. - Хайде, разкажи ни.
Меър. - И така,
тя...
Съборила трупа и той паднал, а тя се разпищяла.
Скочила в колата си посред нощ и карала със 130 км/ч до вкъщи.
Ама че смешно.
Това е всичко.
Колко забавно.
Обичаше страшните филми. - Да.
Свали си прозореца. -Да.
Трябва да запаля... Почакай.
Тръгваш ли си? - Запалих двигателя, за да го отворя.
Какво става? - Трябвало да се върнем по-късно.
Защо?
Май трябва да почистят.
Какво? Дойдохме само за нещата й.
Защо трябва да чистят?
Не знам. Сигурно има какво.
Трябва да почистят нещо.
Пропускам ли нещо?
Не искат да влезем, преди да почистят.
Добре.
Кога трябва да се върнем?
След няколко часа.
Божичко. - Господи.
Добре.
Добре. Както и да е.
Ще се върна при Томи. Бесен е.
Да. - Благодаря, Карл.
Добре ли си, Дан? - Да.
ЗАКУСВАЛНЯТА НА ДИЙ РЕСТОРАНТ
Имаш ли нокторезачка?
Не мисля.
Не знам какво ми се яде.
Какво закусваш обикновено? - Здравейте.
Мога ли да ви предложа нещо за пиене? Кафе?
Може ли черен чай с мляко? - С лед ли?
Не. Горещ чай с мляко.
Добре. Някой друг?
Кафе. - Кафе.
И за мен кафе, моля.
Татко? - Нещо за пиене?
Ами, аз...
Диетична кола. - Да.
Добре, ще ви ги донеса
и ще се върна, ако имате въпроси.
Избра ли си нещо?
Твърде са силни. - Добре.
Събуди се.
Един чай. Горещ.
С мляко и малко лимон, за всеки случай.
И кафе за дамите. - Чудесно.
Още едно кафе за вас, за господина.
Благодаря. - И една диетична кола.
Точно така.
Имате ли въпроси или...? - Не.
Закуската е най-отзад. Сервираме я цял ден.
Добре.
Мога да ви дам още време.
Не, мисля, че може да поръчаме, нали?
Да. - Да, да, за мен...
Две бъркани яйца.
Предлагат се с крекери, пържени картофки или прясно сирене.
Някой ще изяде ли крекерите ми?
Да, поръчай си ги. - Аз ще ги взема.
Каква да е препечената филийка? - Искам крекери.
Има и филийка.
Някой иска ли я?
Поръчай я, татко. Ще я сложим по средата.
Добре, добре.
За мен платото с риба тон и прясно сирене.
Какъв дресинг искате? - С дресинг ли е?
О, не, не искам...
Има ранч, синьо сирене, "1000 острова", френски и италиански.
Тогава...
За бога.
Ранч. - Ранч. Ранч.
А за вас, госпожо?
Препечена кифличка.
Сър? - Диета?
Имате ли кисело мляко? - Кисело мляко ли?
Не, нямаме.
Не мисля, че имаме. - Добре.
Да попитам ли? - Не, не.
Ще си поръчам прясното сирене. Имате ли плодове?
Купа с плодове ли?
Не, например ябълка или банан.
Не, не мисля.
Ще отида да питам.
Какво си избра, Карл?
Току-що ядох в предното заведение.
Съжалявам, нямаме плодове.
Да. - Добре.
Значи само прясно сирене.
Добре. А за вас, г-не? - Да.
Пържени филийки.
С бекон или наденица?
С наденица. - Дълга или плоска?
Плоска.
Той току-що яде. - Знам.
Извинявай. Извинявай.
Заповядай. Да.
Ако ви трябва още нещо, казвам се Кърт.
Добре, Кърт.
От "Звукът на музиката".
И Лизъл е тук на масата ни.
Колко смешно.
Кое му е смешното? - Няма значение.
Стига.
Значи Бети ги носи в чантата си?
Сега ли?
Точно като мама.
Томи, Томи, хайде.
Беше толкова хубаво.
Получихме пакет по пощата, който беше ужасно тежък.
Бети ме погледна и каза:
"Какво ли може да е това?"
И дори нямаше обратен адрес.
Не бива да го отваряте. Сигурно е бомба.
Казах на Бети да го отворим.
Излязохме на верандата отзад.
Сякаш там е по-безопасно. - Да.
Вътре имаше тоалетна хартия.
Колийн е толкова забавна... - И имаше тухла!
Какво? - Боже мой.
Тухла. Затова тежеше толкова.
До тухлата имаше кичур руса коса.
Да. Да. - И си казах:
"Какво, по дяволите?
Какво, по дяволите?"
И тя извади глава на кукла
със сини сенки за очи по нея.
Не знаеше какво става.
Опитах се да й обясня.
Стори ми се ужасно забавно.
Почакай. Откъде я е взела Колийн? - От майка ти.
Майка ти й я пратила преди месеци.
Не, не, не.
Колийн все се караше на мама, че пази всичко, нали така?
Мама имаше много кукли с липсващи части.
За да се пошегува, ги подарила на дъщерите ми за Коледа.
И Колийн и момичетата им махнали главите, гримирали ги
и ги върнали на мама.
А на нея много й хареса.
Носеше ги в чантата си.
Мисля, че практикуват вуду.
Точно така!
Защо не стигна до мен? - Между момичетата е.
Вики получи ли я?
Не! Много е гадно. - Не!
Хайде, стига. Дръжте се прилично.
Татко, ти я мразиш. - Не я мразя.
Да, много сте жестоки.
Трудно е, ако не си част от това семейство.
Искам да ви кажа нещо.
Може да го направя сега. Няма да има по-добро време.
Никак не ми е лесно сам в къщата,
след като майка ви почина.
Това е меко казано.
А Бети ми е добра и вярна приятелка.
Затова решихме,
че ще се оженим през май.
Това е страхотно, татко.
Чудесно.
Бети е много мила.
Главите на куклите са в нея.
Сякаш е...
Благословия от отвъдното.
Благодаря ти, Карл.
Благодаря, благодаря.
След като си споделяме, и аз искам да ви кажа нещо.
Боже мой.
Филип
и аз решихме да осиновим бебе.
О, боже. - Много хубаво.
Пак ще съм леля с малко бебе.
Кога ще го направите?
Кандидатствахме в агенцията
и получихме лиценза си миналата седмица.
Колийн знаеше за това. - Много щеше да й хареса.
Да. - Сигурно сега щеше да се пръсне
от смях. - Нали?
Щеше да се посмее. - Бети с куклите.
Дано си готов за много безсънни нощи.
Благодаря.
Ей. - Хайде, татко.
О, не, Даниел.
О, боже.
Да. - Да.
Благодаря. - Добре ли си?
Не съм чак толкова стар.
Дани! - Да?
С мен ли ще си или с момичетата?
Имам място в колата.
Това е чудесна идея.
Дан, защо не се возиш при Карл? - Ето.
Хайде, Дан.
Ще поиска нещо за пиене.
Чакай да си сложа колана. Извинявай, Карл.
Изчакайте Карл. - Чакайте.
Хайде, тръгвайте. - Не, не, не.
Хора! Дан! Дан!
Дан, какво...? - Вика такси.
Мисли, че е в Манхатън. - Тръгвай!
Да тръгваме. Хайде! - Хайде!
Може ли да вика такси?
Да не мисли, че е на "Бродуей"?
Почакай, Карл!
Мисля, че хората разбират, че затова всички зли сили на света,
особено либералите, го мразят.
Защото е добър.
Не е от онези фалшивите... "Искам да помогна на бежанците.
Искам да помогна на джендърите.... Както и да се казват."
Хората, които ти казват колко са добри...
Имаш ли нещо против? - Не, не.
Добре. - Да. Познавам те.
Знаеш ли какво? Не е много мило.
Ще вали сняг. - Не, това са дъждовни облаци.
Наистина ли? Добре. - Да, ще вали дъжд.
По-късно може да се разведри.
И слънцето да се покаже. - Нали знаеш:
"Времето се променя през 5 минути".
Да.
Добре.
Пет минути.
И се променя, нали?
Значи...
Ще си имате бебе, а?
Да.
Не е ли малко късно?
Да.
По-добре късно.
И ние така си казахме. - Да.
Да. - Поздравления.
Да. - Много хубаво.
Да.
Тя...
Колийн щеше да се зарадва.
Че ще имате дете, тя...
Знам.
Много щеше да й хареса.
Да. - Знаеш ли какво ми каза?
Каза, че ще си страхотен баща.
Да.
Не знам.
Вярно е.
Много се вълнува.
Щяла да идва през почивните си дни.
Може да се получи много добре.
Особено ако ходя често до Лос Анджелис.
Да.
Зарежи ме в Бруклин с бебето.
Знам. Знам. Знаеш сделката.
Да, да, но виж какво:
след като си намеря бебе, вече няма да ми трябваш.
Само ще ни пращаш чекове. Ще се оправим и без теб. Да.
Може да ни посещаваш.
Божичко.
Момчета,
елате да ви покажа бебетата.
Карл, Меър казва, че трябва да спрем.
Защо? - Не знам.
Но казва да е възможно най-скоро. - Добре.
На следващата отбивка.
Какво ще кажеш...?
Там? - Добре.
Да.
Слънцето изгря. - Казах ти.
Каза, че ще вали.
А ти каза да почакам пет минути. - Разбирам.
По дяволите! - Така.
Ами...
Само това оставаше. - Какво става?
Колата дими.
И без това си нямаме работа, Меър.
Сигурно ти трябва масло.
Мислиш ли? - Да.
Защо съпругът ти не ти купи нова кола?
Това е новата кола, Али. - А, добре.
По дяволите. Ще ми купиш ли масло?
Да. Ще изтичам да купя. - Благодаря.
Искаш ли нещо за ядене?
Храна ли ще купува? - Мисля, че се шегуваше.
Татко. - Какво правим?
Държим се като себе си.
Сякаш съм в треторазрядна постановка на "Без изход".
Юи Кло.
Да. Винаги ме изненадваш.
Трябва да държиш пощите в напрежение.
А и имам много време да чета.
Идваш ли? - Не, по дяволите.
Съжалявам, татко, колата започна да дими.
Защо?
Какво мислиш...? - Маслото е за смяна.
Помолих Хауърд. - Филип е. Знаете какво се прави.
Съжалявам.
Здравей, Филип. Търсил си ме.
Обхватът тук е слаб. Тъкмо си мислех за теб.
Както и да е. Исках да разбера как си.
Обади ми се. Обичам те.
Чао.
Как е да се возиш с Карл?
Не започвай.
Той въобще защо е тук? - Съпруг й е.
Да, беше, а тя го напусна.
Мисля, че той се надяваше, че пак ще се съберат.
Едва ли щеше да стане. - Не?
Тя живееше в мазето на Ал. - Знам.
Не мисля, че тя знаеше какво иска.
Мисля, че беше в подем.
Помниш ли какво каза мама, след като... След последния път?
Не, какво?
Каза: "Чаках 20 години това да се случи".
Какво въобще правеше тук?
Работеше като медицинска сестра. - Защо тук?
Предполагам, че заради парите. Наеха я за четири месеца.
Как остави кучетата си при Карл? - Не можеше да ги вземе при Али.
Уорф щеше да ги разкъса.
За бога. - Мисля, че ни викат.
Добре.
Дан, Меър. - Да.
Може ли да повторите?
Да, добре.
Значи нещата, които ни интересуват,
ще са при съдебния лекар, нали така?
Съдебният лекар. Добре, благодаря.
Трябва ми химикал. Веднага. Донесете ми химикал.
Добре. - Трябва да си го запиша.
Почакай. - Какво ти трябва?
Просто ми дай... - Химикал. Това ми трябва.
Ще го запиша на телефона.
Телефонът ти не ми върши работа,
когато съм тук, а ти си там, нали?
В това няма логика! Извинете.
Добре. Няма да го направя веднага.
Ало? Ало? - Намерих, татко.
Карл, не ни трябва... - Ето листите.
Изчакайте.
Какво правиш? - Свалям си ръкавиците.
Видя ли? Ако ползвах телефона си...
Едва не ми извади окото с химикала.
Да, слушам. - Прави нещо друго.
Млъкни!
Сюзан. Сюзан Скиърс. - Сюзан.
Скиърс.
Как се пише? - С - К - И - Ъ - Р- С.
Ще ми дадете ли телефонния й номер?
753... Да, добре. - Да?
555... - 555.
Да, 04... - 04.
08. Добре. Благодаря. Можете ли да ми кажете...?
Върнах се! - Да.
Нося маслото.
Какво има? - Ало?
Ало? - Какво? Не, не говори.
Хайде да се обадим на Сюзан Скиърс.
Да, нека й се обадим.
Готов? - Как е номерът?
1... - 753-555-0408.
753... - 555-0408.
555... - 555...
04. - 0408.
04...
08. - 08.
Май е пристрастен към този телефон.
Вече не ми трябваш... И инстинктите ти.
Добре ли си, татко? - Да, скъпа.
А, това си ти.
Не се тревожи за мен.
В добра форма сме.
Не знам.
Искаше... - Какво става?
Телефона на една жена. - Какво правиш?
Продаваха празнични декорации.
Не можах да устоя. И храна за кучета.
И ще я вземеш с теб в самолета?
Уорф е голямо момче. Много яде. Беше на промоция, а парите са малко.
Ще платиш доста пари за допълнителния багаж.
Не се сетих.
Имам съседка с куче.
Мога да й я дам. - О, не.
Или може да я изядем в колата.
Готови сме, татко.
Може да потегляме. Мерси. - Благодаря ти, Карл.
Сложи ли капачката, Карл?
Къде отиваме? - Сложих я.
Ехо? - Качи се при мен.
С кого ще се возя? - Качвай се, Дан!
Може ли...?
Татко.
Не, татко, не мисля, че ще се получи.
Да, но ако се тревожи, че ще я видят с нас,
защо не се качим в нашите коли?
Да, като едно време.
Добре, да.
Дочуване.
Боже. - Благодаря за помощта.
Наистина ли, Дан?
Трябва да го документирам.
Както когато бяхме деца. - Дългите пътувания до Флорида.
Какво?
Просто...
Татко? - С кого говори Томи сега?
Колко смешно. Прави се, че мрази всичко модерно, но я го виж.
Не позволи на мама да научи компютъра.
Стоеше над нея и я поправяше,
преди да натисне клавишите.
Накрая тя просто се отказа. - Да, беше по-мила.
Нямаше да го понесе.
Добре, че не е жива, за да го види.
Да.
Такъв е животът. - Вкара ли си крака?
Вкара ли го? Добре.
Здравейте.
- Аз съм Томи О'Конър.
Вие ли сте Сюзан?
Здравейте, г-н О' Конър. Да, аз съм Сю.
Сю. Мислех, че е Сюзан. - Не, Сю става.
Наричайте ме Сю.
Първото, за което искам да поговорим...
Г-н О'Конър, не мога да говоря с вас. - Какво?
По закон е така. Трябва да говоря със съпруга.
Аз съм съпругът. Карл.
Чудесно. Ако искате,
може да ми разрешите да говоря с всички роднини. От вас зависи.
Не, не, няма проблем. Говорете с всички.
Добре, ето какво научихме.
Някои предмети се събират различно,
зависи кой ще пристигне първи и кой ще намери тялото.
Ключовете за колата, добре.
Има ли огърлица? - Боже мой.
Каква огърлица? - Пръстенът на мама.
Не я виждам.
Не помня огърлицата, но от полицията
взеха бележката и други неща. - Бележка ли?
Не знам нищо за бележка.
Детективът я спомена. Не бях сигурен за каква бележка говори.
Както казах, някои неща не са в юрисдикцията ни.
Ще трябва да отидете в полицията.
Татко, защо е намесена полицията?
Защото за първи път чувам за тази... бележка.
Никой не знаеше, че има бележка.
Баща ти е знаел. - Татко?
Почакай, Али!
Не исках да я споменавам, докато не разбера повече.
Не бива да бързаме да си вадим заключения.
Не знам. Била е депресирана и е оставила бележка.
Не знам какво друго можеш да заключиш.
Няма как да знаем, Карл.
В понеделник говорих с нея. Беше стресирана и уморена.
Смените им са по 14 часа. Беше на ново място.
Мисля, че има много фактори.
Мисля, че... - Да, да.
Но знаем, че не е било инцидент.
Може ли да поговорим насаме?
Съжалявам, но не може.
Добре, добре.
Знам, че се питаме
какво е довело до това.
Не знаем.
Дори не знам къде е сега.
Според разпоредбите
я откараха в окръжната морга след аутопсията
и ще бъде кремирана.
О, боже.
Ще може ли да я видим?
Това е полицейска процедура, така че не знам.
Да. - Ами...
Не искам да видя тялото.
Не мисля, че щеше да го иска.
Добре.
Това е докладът от аутопсията. Трябва да ви го дам, г-не.
Докладът е доста технически.
Мога да ви кажа какво открих.
Бих искал да знам. - Дан.
Добре.
Дан.
Може ли да видя чантата, Карл?
Да.
Почакайте.
Тялото е намерено от Джеймс Дънант.
Управителят на сградата.
Звъннал й е на предния ден за наема.
Плащала го е седмица за седмица и била изостанала.
Не знам с колко седмици. Две или три.
Оставил й бележка на предния ден
и дошъл пак да я потърси.
Почукал и изчакал,
а след няколко минути влязъл в апартамента.
В апартамента царял безпорядък.
Имало съборена саксия, която му пречела.
До кухненската мивка видял нещо, което приличало на локва кръв.
В хола забелязал няколко празни бутилки от алкохол,
както и различни инструменти.
После отишъл в спалнята, която била празна, освен един шкаф,
и видял кръв по стената и по одеялото върху леглото.
Намерил я в банята.
Била паднала там, близо до душа.
Когато пристигнах, взех личните й вещи
и ги дадох на детектива.
Забелязах бутилка уиски в банята, която беше почти празна.
Намерих и празно шише от приспивателни.
Беше разрязала странично и двете си китки.
Освен това беше засегнала вената в лакътя.
Наистина факторите са няколко -
хапчетата, алкохолът и кръвозагубата.
Не е наша работа да търсим мотив или да класифицираме видяното,
но трябва да кажа, че в този случай
тя е била решена да умре.
Не знам дали това ви помага или не.
Дани.
Мислиш ли, че трябва да го вземем?
Меър, това е картофен чипс.
Не е нужно да го пазим.
Знам, но може би е последното, което е изяла.
Трябва ли да го запазим?
Да.
Ще помислим по въпроса.
За бога.
Какво правиш? - Пригаждам го за живот.
Колко наводнения е имало тук?
Нямаш голям избор.
Защо напусна прекрасния си мъж?
Донесох ти този стол от къщата на родителите ми.
Спасих го от чистката на татко.
А викингският кораб?
Не, не бях достатъчно бърза.
Не. Беше прекрасен. Обичах го. Беше дълъг два метра.
Помниш ли как висеше над камината в първата къща?
Помниш ли я въобще?
Надрусана ли си?
Бях травматизирана в тази къща. За пръв път се напих там.
Не е възможно. Беше на 11, като си тръгнахме.
Точно така! Това исках да кажа.
Имаш ли хапчета за сън?
Не.
Какво?
Не мога да си купя любимите без рецепта.
А не ми дават рецепта, защото не могат да ми имат доверие.
Можеш ли да ми намериш рецепта?
Просто съм...
Ужасно изморена.
Сега ще си починеш, като си тук.
Хайде!
Ела!
Не мога да тичам с тези обувки!
Колийн!
Къде отиде?
По дяволите.
Уплаши ме, малката.
Хайде.
Не исках да прозвучи така.
Ти ми каза, че не си доволна от килограмите си.
Аз просто се съгласих.
Трябва да се пребориш с тези неща.
Знам, татко. - Знаеш, знаеш.
И аз съм страдал от депресия
или както там му викаш.
Трябва да си дисциплинирана.
Ти трябва да командваш.
Колийн трябва да командва. Не бива да мислиш за това.
Не се пускай.
Добре.
Татко?
- Да?
Ами...
Мисля да пробвам електрошоковата терапия.
Боже мой.
Колко ще струва?
По дяволите.
Какво има, татко? - Падна му батерията.
Носиш ли си зарядното?
Не, по дяволите.
Огледай наоколо. Пълно е със зарядни.
Колийн имаше всякакви.
Чакай да поседна за малко.
О, боже.
По-добре да вървя.
Ще се оправя. - Чудесно.
Аз...
Ще занеса тези неща в колата на Карл.
РИВИЕРА
Искат ние да платим наема!
Той просто си върши работата, Томи.
Така ли? - Не искаше да те ядоса.
Дебне като лешояд. - За бога.
Чака подходящия момент.
Иска да платим проклетия наем!
Почакай. - Какво става?
Онзи човек, управителят.
Да, пари ли иска?
Онзи отпред?
Не знам как се казва.
Почакай. Има ли квитанция? Документация?
Откъде да знам, по дяволите?
Цяла сутрин събирах нещата на покойната си дъщеря с Карл.
А този глупак дойде да ми иска пари.
Татко. - Какво?
Хайде да отидем да поговорим с него.
Не, Меър. Няма да го пусна тук.
Ядосвате се на грешния човек.
Стига, Карл.
Сами се влудявате!
Сигурно не му е платила!
Все имаше проблеми с парите.
За какво говориш? За какво говориш, по дяволите?
Ей, ей, ей!
Извинявай! Беше безупречна с парите.
Банковата й сметка беше празна.
Защо си й гледал сметката?
Съпруг съм й. Имам права. - Напусна те. Нямаш.
Щеше да поиска развод.
Не знам какви права мислиш, че имаш!
Мери си приказките! - Ей!
Остави ме! Подкрепи ме, Али.
Не мисля, че щеше да се върне при теб.
Тръгна си заради лудата си терапевтка.
Иначе нямаше да ме изостави. - Беше нещастна.
Откъде знаеш?
Знам, защото бях тук с нея преди две седмици.
И говорихме за всичко. Искаше да си оправи живота.
Нямаше намерение да се върне при теб.
Всъщност ми каза, че иска развод.
Значи всички се съюзихте срещу мен. Семейството се подкрепя.
Никой от вас не й каза да се върне при мен!
Бракът е, за да се подкрепяме!
Защо мислите, че съм тук?
Тя ми беше съпруга!
Беше ми съпруга. - Карл.
Това... - Не скачаме срещу теб.
Напротив. Като банда сте.
Ти...
Помните ли, когато онзи те пререди на летището, Меър,
и всички му скочихме?
Да. - Беше забавно.
Кой беше там? Мама. Мама беше с нас.
Колийн.
Помните ли?
Да. - Помните ли?
Отиде при онзи и му каза:
"Връщай се най-отзад!"
Къде...? Къде е Карл?
Май че избяга.
Най-накрая.
Стига.
Дан, мисля, че трябва да се извиниш на Карл.
За какво?
Разстроен е.
Всички сме разстроени.
Знам, че всички сме разстроени, но той й е съпруг.
А аз съм й брат.
Познавам я от по-отдавна.
Мисля всичко, което казах. Няма да се извиня.
Добре, добре. Както и да е.
Всъщност вече не ми пука.
Върви.
Добре.
Меър.
Какво стана с моята банда?
Без или с много масло?
Стига, това въпрос ли е въобще?
Шегувам се. Познавам те. Погледни. Холестерол в купа.
О, да, да.
Кога идва посредникът утре?
В 11:00 ч.
Значи ще мога да поспя.
Аз съм най-щастливото момиче.
Какво гледаш?
Теб.
Престани! Опитвам се да гледам проклетия филм.
Обичам те.
И аз те обичам.
Извинявай, Дани. - Няма нищо.
Момичета. - Да?
Намерих телефона на Колийн.
И го разгледах.
Вижте това.
Всяко обаждане е от нас.
Да.
Карл ще дойде ли?
Не. Върна се в хотела.
Брат ви скоро ще дойде и иска да се срещнем там.
Как е той?
Карл ли?
Не. Шон.
Ами...
Той...
Предполагам, че е добре.
Съжалява, че не е тук.
Вики не му разреши да дойде.
Знаем каква е.
Луда.
И детективът се обади по случая.
Имат още малко работа, преди да приключат.
Но ще го нарече случайна...
Случайна свръхдоза.
Е...
Установили са, че е случайна свръхдоза
или просто така го наричат?
Какво имаш предвид?
Не, мисля, че има логика.
Не мисля, че тя би...
Мисля, че...
Просто всичко е изглеждало безнадеждно.
Да. Нещата са й се изплъзнали. - Да.
Не... Не...
Не мисля, че си е представяла, че ще свърши така,
както се случи.
Мисля, че е важно да сме наясно...
Аз просто...
Никой няма да спечели, ако скрием истината.
Дан.
Никой не знае цялата истина.
Не знаем какво се е случило.
Не, разбирам го, Меър, но предвид миналото й
е ясно какво е станало. Нали помните? Кога беше?
Онзи февруари, когато мама умираше?
Не, беше различно.
Определено беше молба за помощ.
Да, така е. Но това.
Различно беше.
Било е злополука.
Нали така казаха, татко? - Да, да.
Случайна свръхдоза.
Което значи, че може да я погребем с майка ви.
Да.
Не, разбрах.
Знаем ли какво пише в бележката?
Добре, Дан.
Какво пише?
Какво? - Какво пише в бележката?
По дяволите, Дан.
Просто мисля, че е важно да сме честни помежду си.
Да. - Казаха ли за кого е?
Искам да кажа,
за Карл ли е?
Не, не е за Карл.
А за кого?
За нас ли?
За бога.
Дан, за кого беше? - Не знам. Не я видях.
Е...
Татко.
Какво?
За кого е бележката?
О, боже.
За кучетата.
За кучетата й.
Казва, че съжалява.
Това е.
Боже мой.
По дяволите.
Не ми харесва да те слушам.
Мълчи си. - Съжалявам.
Не искам да слушам.
Съжалявам, татко. - Просто си мълчи.
Не мога да повярвам.
Написала е бележка на кучетата си?
Искам да кажа...
Това е лудост.
Нали?
Написала е бележка на кучетата си, преди да се самоубие?
Наистина ги обичаше.
Всички сте побъркани.
Трябва да обсъдим още нещо.
Ще я кремират през следващите 1-2 дни.
Искам малко от косата й.
Аз също. - И аз.
Стига. - Татко.
Това е ужасно... - Татко.
Не знам дали ще убедя... - Татко!
Какво? - Не те молим.
Добре. Готови ли сте? - Да.
Хамбургер.
Шон!
Време е за купон!
Шон! - Здравей.
Как си?
Моята страст. - Самостоятелна публикация.
Много добре.
Помните ли снимката?
Коя снимка? - На леглото.
Когато бяхме при Меър ли?
Когато Джеф умря.
Да, бяхме на леглото. - Да.
Татко се опитваше да напише речта си за Джеф
и искаше да я прочете... - А мама го прекъсваше.
Нарича се "мамус прекъсвус".
Опитвах се да съм сериозен, а вие ме прекъсвахте.
Мама повтаряше: "О, Том. Том.
Петте ми бебчета. О, Том". - Чувал съм я толкова пъти.
Дани, ти снимаше всичко. - Да.
Нали носеше камерата си? - Точно така!
Знаех, че камерата работи. Опитваше се да си потаен.
Не знаеше, че снимам. - Видях камерата.
И после дойдоха всички. Помниш ли, Карл?
Да. - Май търсеха Колийн.
Беше ми взела портфейла. - Да.
Точно така!
Кой ни снима? - Дани.
Спомням си. - Не, не.
Беше Джуди. Използва моя телефон.
Джуди.
Леглото беше препълнено. - Джуди.
На него имаше 16 души!
Имаш ли копие от снимката? - Да.
Броят расте. - Ползвах я, когато мама умря.
И Филип дойде. Сякаш кацна на леглото.
Филип дойде. Да, дойде.
О, Филип.
Липсва ми.
Иска ми се да беше тук.
Дан, обади му се. - Не.
Да, обади му се.
Обади му се. - Звънни му.
Обади му се. - Да.
Филип! Филип! Филип!
Не викайте толкова!
Ще ни изритат. - Не, тук няма никой друг, Том!
Наистина ли? - Хайде, Дан.
За бога!
Не знам дали не спи. - Обади му се.
Разликата с Ню Йорк е два часа. Къде сме?
Ей, ей. - Дори не знам къде сме.
Ало.
Здравей. - Дай ми телефона.
Ало? - О, не. Дай ми го.
Май се забавлявате. - Филип.
Здрасти. - Липсваш ни.
Иска ни се да беше тук.
И вие ми липсвате, но някой трябва да се грижи за кучето.
Глупости. Знаеш, че можеш да летиш с кучета.
Просто те е страх от нас.
Филип! Филип!
Ей, Филип! Филип!
Карл! - Здрасти, Карл.
Не, това наистина е Карл.
Знам. - Как си?
Никога няма да го познаеш. - Къде сте?
Здрасти. - Не, не, не.
Всички са в моята стая.
С Дан пак спим в една стая.
Както преди. - Но леглото не е двуетажно.
Тъкмо дойдох от Минеаполис.
Влязох вътре и стаята ми беше пълна
с тези откачени хора.
Цялото семейство! - Да. Звучи откачено.
Върнете ми телефона. Дайте ми го.
Дайте ми телефона! Искам си го?
Сериозно, кога ще дойдеш в Канзас?
Да не завалваш думите?
Пияна е. - Не.
Напи се.
Същата е като мама. Една чаша вино и е готова.
Не намесвайте майка си.
Не им вярвай.
Карл, Карл, Карл, дръж!
Хайде.
Дай ми телефона. Дай ми го.
Карл! Карл! - Какво?
Върни ми телефона. - Не е в мен!
У кого е? Татко!
Татко. Моля те, дай ми го... По дяволите!
Ей, ей. - Меър!
Карл! Карл! - Стига!
Гърдите ми. - Горещ картоф.
За бога, хора!
Пораснете, за бога! - Бебе.
Ало?
Дан?
Боже мой.
Сега той е най-малкият.
Да.
Боже, права си.
Здравей. - Здрасти.
Как си?
Ей, Дан. - Знаеш ли...
Това е твоята песен. - Мислех за теб.
Трябва да пееш. Увеличи звука, Карл. - Недей, Меър.
Не е нужно.
Дан! Хайде, Дани, трябва да ни попееш!
Говоря по телефона с Филип.
Трябва да попееш, Дани!
Хайде, Дан.
На Колийн щеше да й хареса.
Не искам да пея. - Хайде!
Ела, Шон! - Добре.
Недей, Шон.
Хайде, Шон.
Хайде.
Помогнете ми. - Боже мой.
Опитвам се да говоря с Филип.
Не иска да пее. - Не изпълнявам желания.
Хайде, Дан. Какво толкова? - Не ми се пее.
Хайде, хайде!
Не искам да пея!
Стига.
Дани, Дани, Дани! - Не ми се пее, по дяволите!
Млъкнете, мамка ви!
Ало? - За бога.
Да. - Какво става?
Просто се забавляваме.
Не съм дресирана маймунка!
Не обичам да го правя по желание!
Хора, просто...
За бога.
Да.
Да, да. Знам.
Да.
Давай, миличък.
Давай. Знам. Знам.
Да.
Знам.
Давай.
Знам.
Здрасти, Филип.
Той добре ли е?
Да, добре е.
Просто имаше тежък ден.
Ще ти се обади малко по-късно.
Да, да. Знаете къде ще съм.
Добре. - Благодаря.
Лийнър ми разправяше как Дан я измъчвал като малки.
Тъкмо навреме, Карл. - Да.
Лягал под люлката й.
И после издърпвал одеялото й, за да се разплаче.
След това бягал в стаята си.
Майка й идвала и казвала:
"Какво има, Колийн?"
Кога е било това?
Нищо не знаеш.
Тогава не ми го разказвай.
Добре.
Толкова е смешно.
Беше малка, като отидох да уча. Сякаш не я познавах.
Тя беше най-малката. - Познаваше я.
Искам да кажа, че изпуснах детството й.
Когато започнахме да прекарваме време заедно, тя беше...
Откачалка ли?
Али. - Вярно е.
Наистина е вярно!
Направо беше полудяла.
Беше уникална.
Уникална.
И беше...
Бунтарка. Не можеше да излезеш на глава с нея.
Беше толкова умна.
И толкова силна.
И любяща.
Да. Всичко това и повече.
Може би просто се опитвам
да разбера колко време прекарах с нея.
Няма значение, Шон.
Когато бяхме с нея, сякаш времето спираше.
Да.
Предполагам.
Да.
Татко заспа.
Денят беше дълъг.
Да.
Мислехме, че си почти свръхчовек.
Но сега си свалих превръзката
и виждам истинското ти лице.
По дяволите. Как беше?
"Пишеш за изкуството, но не знаеш нищо за него.
Книгите ти, на които се възхищавах..."
Стига! Не чети толкова много. Дай ми само началото.
Но ти не знаеше.
Не толкова много. Само първата дума.
Не прочетох инструкциите как да намеря работа на брат си.
Инструкциите са: "Бъди мила. И ми чети само началото".
Разбрах защо Филип не иска да чете диалога с теб.
Започвам отначало.
Ще ми помогнеш ли? - Нали не искаше?
Само малко! Каквото и да е. - Добре.
"Мислехме, че си почти свръхчовек.
Но сега си свалих превръзката."
Това е ужасно.
Извинявай, Чехов е. По-зле си и от мама.
Влиза ли в ролята?
Започва да го чувства. Изправя се, играе.
Дава различни акценти на героите.
О, боже. По дяволите, да я изключа ли?
Не. - Добре, добре.
Да минем по-напред. - Да, добре.
Обърни страницата. - Добре.
Добре. - Да.
Добре.
Няма да запазя тишина!
Още не съм свършил!
Съсипа живота ми! Не съм живял! Не съм живял!
Колийн! Твоята реплика е! - Не мога!
Не мога да държа камерата, да говоря и да те следя!
Хайде, трябва да го направя. Трябва да го пратя до утре.
Хванат съм в капана на Вирджиния
с всичките тези републиканци и игрища за голф!
Татко ще ни чуе и ще слезе.
Ще каже: "Защо не сте си легнали, деца?"
За бога.
Не, не мога. - Защо?
Лягам си. Не мога. Лека нощ. - Не, не.
Мисля, че мама сготви нещо. - Не, не го вади.
Ще изям всичко. Не!
Лека нощ. Лека нощ.
Развали всичко!
О, Дан.
Загубеняк!
Ей, Дан.
Ще изям цялата храна.
Мислех, че си почти свръхчовек.
Но сега си свалих превръзката.
До утре сутрин.
В ПАМЕТ НА КАТЛИЙН О'ХЕЪР ДОСТЪР
ДОБРЕ ДОШЛИ В КОЛУМБИЯ
Превод на субтитрите: Владислав Иванов