Myslím, že jedeme sem. Přímo sem. Je to ono?
Ahoj!
Zřejmě okupuje snídaňový bar.
Ne.
Dobrá.
Takže...
-Co tady? Proč tu jsme? -Dáme si tu snídani.
Proč?
Karl tu včera zůstal. Proto se scházíme tady.
A kde je táta? Už je tady?
S kým myslíš, že jsme mluvily?
Já ne...
Tamhle je.
Jak se má? Jak je na tom?
Nevím, proč trval na tom, že celou cestu odřídí.
Nevezme si naslouchátko.
-Myslím, že pár dní nespal. -V Chicagu je 14 stupňů.
Tady 11 pod nulou.
-Dobře, tati. Počkej. -Jak je to možný?
-Neslyšíme tě. Mare? -Promiň.
Děkuju.
-Jak se máš, holka? -Ahoj, tati!
Jo, jo, jo!
Už je vzhůru?
Jo! Páni, je vzhůru. V kolik jste vyjeli?
Nevíme. Asi v pět ráno.
V pět ráno, za ranního kuropění.
-Jdete dál? -Jo.
-Pojďte. -Dobře!
-Promiň. -Mají tam...
Co tam mají? Počkej chvíli. Neslyším tě.
Vydrž chvíli. Auto... Už je to dobrý.
Co tam mají, tati?
Mají tam skvělý bufet.
Všechno. Všechno k jídlu.
Karl už má třetí vafli.
-Mňam, dobrota. -Jo.
Vítej.
Ahoj, tati.
Nevím, jestli se na tohle cítím.
Dobře.
Pojď, tati.
-Zatím. -Doprovodíme tě dovnitř.
Jo.
Co je?
Jsem ráda, žes přijel.
-Jistěže přijel. -Jo.
Ahoj! Karle!
-Ahoj, Al. -Ahoj.
Ahoj.
-Jak se máš? -Dobře.
Ahoj, Karle.
-Jak se máš? -Znáš to.
-Jak se asi mám mít? -Jo.
-Ahoj. -Ahoj.
Dáš si vafli?
Ne. Nedám. Ale děkuju.
Hele, vybrali si pravicovou propagandu
jako hlavní zpravodajský kanál.
-Karl ho sleduje, tak bacha. -Já vím.
-A občas i já. -To ne.
Ale jo. Informace, Dane.
S kým to mluví?
Bůhví. Vždycky má něco za lubem.
-Danny! -Jo?
Pojď sem.
-Můžeš tam jít? -Ne. Evidentně chce tebe.
Nandej jim to, tygře.
-Jo? -Řekni Karlovi, ať jde k telefonu.
-Karle. -Čerstvý.
Táta chce, abys šel k telefonu.
-Kdo je to? -Myslíš, že mi něco řekne?
-Tu vafli pohlídám, Karle. -Jo.
-Děkuju. -Nemáš zač.
Já vím.
Dnes si musím dát jógu.
Tenhle víkend ztloustnu o dvě kila. Už teď to cítím.
Toto, už nejsme v Kansasu.
Ne, jsme v Missouri.
Jo.
Nechápu, že mi jako jejímu otci
říkáte, že v téhle věci do toho nemám co mluvit?
Co je to za nesmysl?
Tady je její manžel!
Haló?
To je on.
-"Já." -To jsem já.
Počkejte chvíli.
-"On, já..." -Haló?
Dobře.
-Detektiv Franchetti? -Výborně.
Tady Karl Mueller.
OBJEVTE KRÁSNOU COLUMBII V MISSOURI
Ne, ne, on je táta.
"Tohle místo bylo označené jako druhé nejlepší
místo k životu.
Ale od roku 2006 se nedostalo
-do první stovky." -Dobře. Nashle.
Jo. Říkal, že tělo vidět nemůžeme.
Mimochodem jsem
mluvil s...
Se správcem toho bytového komplexu.
-Říkal, ať přijdeme do kanceláře... -Jo?
...a on...
Ukáže nám byt.
A...
Kdy to bylo?
Snažím se mu dovolat celé ráno.
Mluvil jsem s ním, když jsem na vás čekal.
Dobře. Sakra.
Já...
-Dám si tu vafli. -Jo.
Proč nám nedá adresu, abychom se tam sešli?
Protože pak by tomu nešéfoval a neměl by co na práci.
-Jo, to je hodně... Opravdu hodně... -Jo.
Můžeme si někde dát čaj?
V tom bufetu měli jen hnusný kafe.
Tam měli čaj. Neměli čaj, Al?
To nebyl čaj. To byl Lipton.
-Nejdřív musí otevřít. -Děkuju.
Jo, jasně.
Klidně se směj.
V tomhle zapadákově nepřežiju.
Jak to myslíš? Narodil ses tady.
-V Kansas City. -To je stále Missouri.
-A odešel jsem. -Byly ti dva.
A byl jsem přesvědčivý.
Není tu Starbucks? Není každých pět kilometrů?
-Není to ze zákona? -Ne.
Myslím, že nesmíme dělat žádné nedovolené zastávky, Danieli.
Tamhle je Karl.
To... To není Karl.
Není?
Ne, to je šedá minidodávka. On má černou dodávku, jakou mámy vozí děti.
-Kdy jste s ní mluvily naposledy? -Já?
Jo, obě dvě.
Karl už jede.
Pojedete za mnou, jo?
Jo, pojedeme, ale teď ještě ne.
-Karle! Karle! -Počkej!
Co je?
-Vrať se, Karle! -Už jedu.
Proboha.
-Co je? -Musíme počkat na tátu, ne?
-Jasně. Kde je? -Já myslela, že jste spolu.
Ne.
Neparkoval vedle tebe?
-Nevím, kde parkoval. -Dobře, musíme počkat.
Zaparkoval vzadu.
-Dobře. -Už jede. Bože.
Tamhle je.
-Takhle jsem ho neviděla. -Proboha!
-Nepanikařte. -Zpomal!
Ahoj, tati.
-Pojedete za mnou a Karlem, jo? -Jo, jasně. Teď...
Bože, pozor na to auto! Bacha na to auto!
Panebože!
-To bude dobrý. -Tak jo.
Jedeme.
Co děláš, ty osle?
-Jeď za mnou! Já znám cestu! -Tak ty znáš cestu!
Jo, asi jako znáš způsob života!
Tak jeď přede mnou!
-Asi si zapnu pás. -Nemělo by to být tak těžký.
-Proč zastavuje? -Je tam další auto.
Jo, ale říká mu, ať jede.
Na co sakra čekáš?
Manželství se běžně vyobrazuje tak, že Bůh vykládá
svou lásku a radost, když vidí lidi ve společenství s ním.
Matouš 22:29.
Křesťanské manželství je vlastně největší obraz
na světě vztahu mezi Ježíšem Kristem a círk...
Zatraceně.
Kruci.
Tommy. Jo.
Jo, teď jsem si všiml.
Já vím. Promiň.
Jak daleko vzadu seš?
Dobře, zastavuju, jo.
Jo, počkám na tebe a vyjedu, až tě uvidím, jo?
Dobře, měj se.
Kruci. Zatraceně.
Dobře.
-Jak jsem to kruci měl vědět? -Ne, telepatii neovládáš.
Říkalas, že zůstaneme maximálně na noc.
Jo, ale nevěděla jsem,
že se máma zhroutí a bude muset zpět na chemoterapii.
Tak co kdybych tě vyhodil v nemocnici,
jel domů, byl se psy
a řekl sestře, ať se o ně přes víkend postará?
Pak pro tebe přijedu.
Psi ji nemají rádi.
Proč se to sakra musí tak hrotit?
-Nevím, co jinýho ti mám říct. -Nic. Je to moje chyba jako vždycky.
Co děláš? Tys snad projel všechny červený ve městě!
-Promiň, Tommy. -Omluva je na místě.
Hele, když už jsme zastavili, Danny si chce dát kafe.
Neptej se mě proč.
Zastavím na prvním místě a ty pojedeš za mnou.
-Dobře. -A nejezdi na červenou!
Neboj.
Zatraceně!
Vy něco chcete?
-Ne, já ne. -Ne, díky, tati.
Já nic nechci. Z kofeinu mě už bolí hlava.
Pokud mají koblihy, tak si dám.
Jo, jasně.
-Nejedls teď? -Přirozeně.
On se zeptal.
Děkuju, kamaráde.
Ahoj! Dám si čaj. Chceš něco?
-Vem mi kafe. -Dobře.
Jo. Ty už nepiješ kafe?
Jo, asi rok. Jde o tu kyselinu.
Jo. No nic, musím s tebou mluvit.
Volal mi ten detektiv Franchetti.
-Dobře. -Jo.
Takže...
Holkám jsem nic neřekl.
Ani Karlovi.
Snažím se získat všechny možný informace.
-Jasně. Jo, takže... -Rozumíš?
Jde o tohle. On tvrdí,
že je nemůžu dostat,
protože nejsem manžel.
Ale říkals, že ti volal.
Nevím, co v tý zatracený věci je.
A nechci, aby to Karl četl,
ať je to cokoliv.
Dobře.
Je to dopis.
Proč mu nezavoláš zpátky?
Tvrdí, že mi ten dopis nemůže dát,
protože je součástí...
Vyšetřování.
Ale říká, že by mi z něj
mohl něco přečíst.
Nevím, co ta zatracená věc obsahuje.
A nechci, aby to někomu ublížilo.
Tati, to mě nepřekvapuje.
Když jsi zavolal, hned jsem věděl, o co jde.
Dokud to nebudu vědět,
tak nechci nic předpokládat.
Myslím, že je to jasný.
Ona...
Ne, ne, ne.
Jasný?
My dva to nevíme.
-Vem mi kafe, jo? -Dobře.
A Karlovi vem koblihu.
Dobrý den, můžu dostat
jeden čaj?
Černý s mlékem zvlášť. Nebo ho tam můžete nalít.
Kávu. A jednu tuhle.
Myslel jsem, že ses propadl.
Poslyšte, je čas vyrazit.
Říkal, ať tam jsme v 8.30, ne?
-Říkal jsem mu po osmé, tak v 8.30. -Jo? Dobře.
Snaž se nám teď neujet, jo?
Tommy, musíš se mě držet. Přestaň se kochat.
Proč jede Karl první? On tam někdy byl?
Myslím, že ne.
Ale ty ano, tak co...?
Já nevím.
-Proč to nepředěláme...? -Allie, vážně, Allie.
Netrap se tím. V klidu si sedni a užij si cestu.
-Dej si koblihu. -Danny, pojedeš se mnou!
Pojď! Jedeme, kruci!
-Myslel jsem... -V klidu si sedni a užij si cestu.
S Betty přemýšlíme, že přijedeme.
Výborně.
Možná na Díkůvzdání.
Zase letos pořádáte Díkůvzdání?
O tom jsem ještě nepřemýšlel, ale...
Co?
Víš, že Phillipe má rád party.
Jo, vím. Můj kámoš Phillipe.
V kolik odcházíte?
Já jsem hotová.
No tak, Leen, nechci pít sám.
-Jo. -A co děti?
Netoč mě!
Trápíte s Kim děti?
-Přestaň! Nesluší mi to. Dost. -Dobře. Promiň.
My ty děti netrápíme.
-Jen jim zmáčkneme ručičky... -Bože.
...aby se vyčuraly.
Vy jste fakt surové.
Hlavně ta ZKN.
Počkej, promiň. Cos říkala? Jak to bylo?
ZKN. Zřízená k nepoznání.
Dobře. Hele, tak dost.
To je hrozný. Jsou to děti.
Vůbec nemáš zdání.
Jsou to malý obludy do cirkusu.
Některá mají prsty navíc
a my říkáme: "Ten musí pryč." Šmik!
-Ne. Přestaň. Dost! -A tenhle!
Dost! Dost.
Já myslel, že máš pečovat a starat se.
Ty bys to nikdy nezvládl.
-Byl bys pryč... Nikdy! -Nikdy.
Zabalil bys to první den, ty srágoro.
Hele, to je...
-Karle, chceš dolít? -Ne. Asi budu řídit.
-Colleen? -Ne, ne.
Colleen! Haló?
Ahoj. Budíček.
Ne, ona nespí... Ona jen...
Máš nový představení. Jak se jmenuje?
Frankie.
-Co je to? -Jméno hry, ve které hraju.
A kdo je Frankie? Já myslel, že ty máš hlavní roli.
Jo, to mám... To je jméno postavy, kterou hraju.
Aha, rozumím.
Je to britská hra. V Londýně měla velký úspěch.
Jak si vede tady?
To uvidíme. Je to...
Stále se snažíme uchytit. Publikum zatím
moc nechodí.
Kruci.
Já je miluju.
Koho?
-Moje děti, miluju je. -Bože, vidíš?
-Jsou můj život. Dala bych za ně život. -Jo. Říkal jsem, že budu řídit.
Je v pořádku?
Jo, poslední dobou je taková často.
Co se děje?
Nic, to má z léků. Posbírám si věci.
Léky? Odkdy?
Danny, vidíš ji, jen když jsi volný.
Když necestujete, takže...
Takže co, Karle?
Zatraceně.
Co se děje, tati?
Jezdí brzda-plyn. Zrychlí, zpomalí, zrychlí.
Můžu se z toho zbláznit.
Neměl jsem ho nechat jet prvního.
Proč...? Proč zastavuješ, co?
-Pomůžu tátovi vystoupit. Píchneš mi? -Pojďte sem.
Díky, drahoušku.
-Jo, já vím. Tady. -Mare už tam byla.
-Ukaž. -Počkej.
-Tak. -Pojď.
-Dobře. -Bezva. Takže
-jedeme sem. -Počkej. Ne, ne.
Počkej, nemůžeš... Chybí ti půlka mapy, Karle.
-Jak to chceš udělat? -Tuhle půlku potřebujeme.
Bože.
Měli jsme tam jet doleva...
-Ne. -Poznaly jsme to.
-Mám pocit, že to bylo ono. -Ne.
Karle!
Počkej. Tommy, podívej.
-Na co? -Jsme tady.
Jo.
Jo, vidím to.
-Máme to. -Můžeme jet?
-Jo, máme to, Tommy. -Sakra, je na čase.
-Takže za mnou. -Příště buď vynalézavější.
-Za mnou, vážení! -Dobře!
Jeďte za mnou, jo?
Děkuju, drahoušku.
Seš v závěti.
Díky, tati!
Můžeš jet.
Dobře. Počkej, Karle!
Dobrý. Jedeme!
Tak tady jsi byla, Mare?
Jo. Tady bydlela. První patro na konci.
-Tyhle baráky nesnáším. -Fakt? Mně přijdou hezký.
-Jo, oběsil bych se. -Dane.
-Vážně? -Jen to říkám.
Na jaký film jste se dívaly?
Mare, na jaký film jste se dívaly?
Kdo?
Ty a Colleen, když jsi tu byla.
Já už nevím. Měla ráda horory.
Na co teď čekáme?
Táta a Karl hledají správce. On má asi klíče.
Chtěla se dívat na něco od Stephena Kinga
a já jsem udělala:
Pamatujete na její kamarády na střední?
-Ta rodina s pohřební službou. -Lyncheovi.
Jo, jeden chodil se mnou.
Měli dítě v každé třídě. Bylo jich tak 11.
Pamatujete, jak strávila noc
v pohřební síni s jedním, co byl v jejím věku?
-S Chrisem. -Jo, s Chrisem.
Chris byl hezkej.
Mare, je o osm let mladší než ty.
Byl hezkej.
Ne. Chris chodil do třídy se mnou. Tohle byl
-Matt. -Jo, Matt nebyl tak hezkej.
-Jedeme až z Kansasu. -Co to dělá?
Pokračuj s tou historkou.
Takže ona s Mattem byla...
Myslím, že spolu nechodili,
byli jen kamarádi a on ji pozval
do pohřební síně... Myslím, že jedno z těch dětí
tam vždycky muselo přenocovat. Nevím proč.
-Musely hlídat těla. -Říkám tohle?
-Musíš to říkat správně, Al. -Počkat, oni tam měli těla?
Jo. Byl to pohřební ústav. Tak kde bys čekala, že budou?
Počkej, o to právě jde.
Nad tím měli malý byt.
A do něj se dalo dostat přes kuchyň nebo mrazáky,
kde do pohřbu měli ta těla.
Takže jsou v tom malém bytě a dívají se na film.
Colleen neví, co je to za film,
ale je o partě teenagerů, která bydlí ve starém domě vedle hřbitova.
-Noc oživlých mrtvol. -Jo.
-Proboha.
Ona se čím dál víc bojí, až konečně řekne Mattovi:
"Už musím jít," a vstane a běží dolů.
-Tam jsou ta těla. -Mare, přestaň.
Je naprosto vyděšená, uhání do kuchyně
a vrazí do jednoho z těch...
-Stolů, vozíků. -Vozíků a...
Proboha, máš pravdu.
-To tělo spadne! -Mare...
Proboha. Už si na to vzpomínám.
To tělo spadne na zem. Říkala mi to.
Ne, to tělo nespadlo na zem.
Tys tam byla?
Taky mi řekla, že to tělo spadlo, Al.
Nespadlo. To nic.
Tak pokračuj. Co se stalo?
Ne. Neřeknu to.
Vy to stejně znáte, takže...
-Přestaň. -No tak.
No tak, Al.
-Nech toho. -Řekni nám tu historku.
-Mare. -Takže
pak...
Vrazí do těla, to spadne na zem a ona zakřičí.
Je půlnoc. Skočí do auta a jede domů nejmíň stovkou.
To je tak... Taková psina.
Konec.
To je taková psina.
-Měla ráda strašidelný filmy. -To měla.
-Otevři okno. -Tady.
Musím zapnout... Vydrž.
-Já myslel, že odjíždíš. -Ne, musela jsem otočit klíčkem.
-Co je? -Ten chlápek říká, ať se vrátíme později.
Proč?
Musí tam asi uklidit nebo co.
Co...? Vezmeme si jen oblečení a věci.
Proč tam musí nejdřív uklízet?
Nevím. Asi tam něco je.
Musí tam něco uklidit.
Co je? Něco mi uniká?
Nechtějí, abychom to před úklidem viděli.
Dobře.
Tak kdy se máme vrátit?
Za dvě hodiny.
-Bože. -To snad ne.
Dobrá.
Tak jo. To je jedno.
Jdu za Tommym. Je naštvaný.
-Jo. -Díky, Karle.
-Seš v pohodě, Dane? -Jo.
BISTRO DEE'S RESTAURACE
Nemáš kleštičky na nehty?
Asi ne.
Nevím, co si dát k jídlu.
-Co si dáváš k snídani? -Dobrý den.
Dá si někdo nějaký nápoj nebo naši vyhlášenou kávu?
-Já si dám černý čaj s mlékem. -Ledový?
Ne. Horký čaj s mlékem.
Dobře. Ještě někdo?
-Kávu. -Kávu.
Taky si dám kávu, prosím.
-Tati? -Pití?
Já...
-Dietní kolu. -Jo.
Dobře, přinesu vám ty nápoje
a pak vám odpovím na dotazy.
Víš, co si dáš?
-Ty jsou moc silný. -Dobře.
Prober se.
Tak jo. Jeden čaj. Horký.
Mléko a pro jistotu plátek citronu.
-A káva pro dámy. -Výborně.
A další káva tady pro pána.
-Děkuju. -A jedna dietní kola.
To je ono.
-Máte nějaké dotazy nebo...? -Ne.
Snídaně je vzadu. Podáváme ji celý den.
Dobře.
Můžu vám dát víc času.
Ne, můžeme si objednat, ne?
-Jo. -Jo, já si dám
dvě míchaná vajíčka.
K tomu jsou sušenky a pečené brambory, nudličky nebo tvaroh.
Chce někdo moji sušenku?
-Jo, tati. Někdo to sní. -Dám si to.
-Jaký chcete toast? -Dám si sušenku.
Dostanete i toast.
Dá si někdo můj toast?
Jo, objednej to, tati. Dáme to doprostřed.
Dobře. Dám si ten toast.
Já si dám tuňákovou mísu a tvaroh.
-Jaký chcete dresink? -Je to s dresinkem?
Ne, nepotřebuju...
Máme farmářský, sýrový, tisíc ostrovů, francouzský a italský.
Dám si...
Kristepane.
-Farmářský. -Farmářský.
A pro vás, paní?
Já si dám opečený celozrnný muffin.
-Pane? -Držíš dietu?
-Máte nějaký jogurt? -Jogurt?
Ne. Nemáme.
-To asi nemáme. -Dobře.
-Mám se jít zeptat? -Ne.
Dám si tvaroh. Máte nějaké ovoce?
Myslíte ovocný koktejl?
Ne, myslím jablko nebo banán.
Myslím, že ne.
Půjdu se podívat.
Co si dáš, Karle?
Já už jsem jedl jinde.
Je mi líto, pane, ovoce nemáme.
-Dobře. -Tak jo.
Tak si dám jen ten tvaroh.
-Dobře. A pro vás, pane? -Jo.
Dám si chleba ve vajíčku.
K tomu je slanina nebo klobása.
-Dám si klobásu. -Nožku, nebo placičku?
Placičku.
-Právě jedl. -Já vím.
Promiňte. Omlouvám se.
Podám to. Prosím. Jo.
Kdybyste něco potřebovali, jmenuju se Kurt.
Dobře, Kurte.
To je jako v Za zvuků hudby.
A tady u stolu máme Liesl.
To je prča.
-Co je tak k smíchu? -Ale nic.
No tak.
Takže Betty je má v kabelce?
Teď?
Přesně jako máma.
Tommy, pojď.
Byla to proklatá věc.
Přišel nám strašně těžký balíček.
Betty se na něj dívá a říká:
"Co to kruci je?"
Nebyla na tom ani zpáteční adresa.
Takové věci neotevírej. Mohla by to být bomba.
Řekl jsem Betty, ať to otevře.
Šli jsme na zadní verandu.
-Jako by to tam bylo bezpečnější. -Jo.
Uvnitř byla spousta papírových kapesníků.
-Colleen je tak legrační, vždycky to... -A uvnitř byla cihla!
-Cože? -Proboha.
Cihla. Proto to bylo těžké, víte?
A vedle té cihly jsem viděl chomáč blond vlasů.
-Jo. -A říkám si:
"Co to sakra je?
Co to sakra je?"
A ona vytáhla hlavičku panenky
s modrými očními stíny.
Vůbec nevěděla, co to má znamenat.
Snažím se jí to vysvětlit.
Ale přijde mi to strašně vtipný.
-A kde to Colleen sebrala? -Od vaší mámy!
Vaše máma jí to poslala několik měsíců předtím.
Ne, ne.
Colleen vždycky spílala mámě, že všechno schovává.
Máma měla všechny možné panenky, kterým něco chybělo.
A z legrace je dává v krabici mým holkám k Vánocům.
A Colleen a holky jim trhaly hlavičky, nalíčily je
a vrátily je zpátky mámě.
A jí se to samozřejmě líbilo.
Dokonce je nosila v kabelce.
Myslím, že praktikovaly voodoo.
Přesně tak!
-Proč já jsem to nikdy nedostal? -To je holčicí věc.
Vicky to někdy dostala?
-Ne! To je ujetý. -Ne!
No tak. Buďme slušní.
-Tati, vždyť ji nesnášíš. -To není pravda.
Jo, jste drsný.
V téhle rodině je těžké být outsider.
Musím vám něco oznámit.
Řeknu to třeba teď. To je jedno.
V domě je to pro mě dost těžké,
co vaše máma zemřela.
"Dost těžké" je slabé slovo.
A Betty je výborná a věrná kamarádka.
Takže jsme se rozhodli,
že se v květnu vezmeme.
To je skvělé, tati.
To je báječné.
Betty je moc milá.
Jo, a má ty hlavičky panenek.
To je něco jako...
Požehnání ze záhrobí.
Děkuju, Karle.
Děkuju, děkuju.
Když jsme u toho, taky vám musím něco oznámit.
Proboha.
Phillipe
a já jsme se rozhodli adoptovat dítě.
-Bože. -To je paráda.
Zase budu tetička malého broučka.
Kdy to bude?
Podali jsme žádost
a přišlo nám, že jsme zařazeni.
-Colleen o tom věděla. -Moc by se jí to líbilo.
-To jo. -Teď by se smíchy válela
-po zemi. -To jo, viď?
-Smála by se. -Betty s panenkami.
Doufám, že jste připraveni na bezesné noci.
Díky.
-Hej. -Jdeme, tati.
Ne, Danieli.
Kruci.
-Jo. -Jo.
-Děkuju. -Dobrý?
Možná něco malého v obálce.
-Danny! -Jo?
Jedeš se mnou, nebo s holkama?
Já mám v autě taky místo.
To není špatný nápad.
-Dane, jeď s Karlem. -A je to.
Pojď, Dane.
Určitě pojede na drink. Uvidíš.
Zapnu si pás. Promiň, Karle.
-Počkej, až vyjede Karl. -Počkejte.
-Můžete jet. -Ne, ne.
Lidičky! Dane! Dane!
-Dane, co...? -Mává na taxík.
-Myslí si, že je na Manhattanu. -Jeď!
-Můžete jet. Jeďte! -No tak!
Sežene takhle taxík?
Myslí si, že je na Broadwayi?
Karle, počkej!
A myslím, že mu dochází, že proto ho každá zlá síla
nenávidí, obzvlášť liberálové.
Protože je dobrý, fakt dobrý.
Není takový ten falešný... "Jo, chci pomoct uprchlíkům.
Chci pomoci tomu genderovému vyhranění... Gender-fluid nebo jak."
Těm lidem, kteří vám říkají, jak jsou dobří...
-Můžu? Chci to... Jo. -Jasně, prosím.
-Dobře. -Jo. Já tě znám.
Není to... Není to hezký.
-Bude sněžit. -Ne. To jsou dešťové mraky.
-Vážně? Dobře. -Jo, bude pršet.
Pak se možná vyjasní.
-Vyleze slunce. -Víš, co se říká:
"Když se ti nelíbí počasí, počkej pět minut."
Jasně.
Dobře.
Jo. Pět minut.
Pak se to změní, viď?
Takže
si pořídíte dítě, jo?
Jo.
Necháváte to dost na pozdě, co?
Jo, to jo.
Lepší pozdě než nikdy.
-To jsme si říkali. -Jo.
-Gratuluju.
-Jo. -To je hezký.
Jo.
Ona...
Jo, Colleen by byla nadšená.
Měli byste dítě a ona by...
Já vím.
Byla by nadšená.
-Jo. -Víš, co mi říkala?
Že budeš bezva táta.
Jo.
To nevím.
Budeš.
Je vážně nadšená.
Říkala, že bude chodit ve dnech volna.
To by bylo hodně dobrý.
Zvlášť když jsem často v L. A.
Jo.
Nech mě v Brooklynu s novorozencem.
Já vím. Víš, jak zní dohoda.
Jo, ale poslyš:
Až si najdu vlastní dítě, stejně tě už nebudu potřebovat.
Můžeš nám jen posílat šeky. My to zvládneme. Jo.
Můžeš jezdit na návštěvy.
Proboha.
Hoši,
pojďte se podívat na moje děti.
Karle, Mare vzkazuje, že máš zastavit.
-Proč? -To nevím.
-Prý máme co nejdřív zastavit. -Dobře.
Příští blok.
Co třeba...?
-Co třeba tamhle? -Jo.
Jo.
-Vychází slunce. -Já to říkal.
Říkals déšť.
-Říkals počkat pět minut. -Aha.
-Zatraceně! -Tak jo!
Takže...
-To mi ještě chybělo. -Co se děje?
Kouří se z motoru.
Nic jiného neděláme, Mare.
Asi to jen chce olej.
-Myslíš? -Jo.
Proč ti manžel nekoupí nové auto?
-Tohle je nové auto, Allie. -Tak dobře.
Kruci. Koupíš mi olej?
-Jo, hned. Skočím pro něj. -Děkuju.
Chceš něco k jídlu, Karle?
-Jde pro jídlo? -Jen si dělala srandu.
-Tati. -Co tu děláme?
Znáš to, jsme sami sebou.
Tohle je jako divadelní hra Za zavřenými dveřmi.
Huis Clos.
Správně. Pořád mě překvapuješ.
Tihle poštovní patroni musí být v pohotovosti.
A mám spoustu času na čtení.
-Jdeš se mnou? -Ani náhodou.
Tati, promiň, ale začalo mi kouřit auto.
Proč?
-Co sis myslela...? -Chtělo to vyměnit olej.
-Řekla jsem Howardovi. -Tady Phillipe. Víte, co máte dělat.
Promiň.
Ahoj, Phillipe. Tys mi volal.
Je tu mizerný signál. Zrovna na tebe myslím.
To je všechno. Jen jsem chtěl vědět, jak se máš.
Zavolej mi. Miluju tě.
Ahoj.
Jak se ti jede s Karlem?
Nezačínej.
-Co tu vůbec dělá? -Byl to její manžel.
Jo, to byl, ale odešla od něj.
Myslím, že doufal, že se k sobě vrátí.
-To by se podle mě nestalo. -Ne?
-Bydlela u Al ve sklepě. -Já vím.
Myslím, že ani nevěděla, co chce.
Myslím, že se zvedala.
Víš, co řekla máma, když... Po té poslední věci?
Ne, co?
Řekla: "Na ten definitivní konec jsem čekala 20 let."
Mare, co tu vůbec dělala?
-Dělala domácí péči. -Já vím, ale proč tady?
Asi měla dobrý plat. Najali ji na čtyři měsíce.
-Nechápu, že Karlovi nechala své psy. -K Allie si je vzít nemohla.
Worf by je roztrhal na kusy.
-Bože. -Myslím, že nás volají.
Dobrá.
-Dane, Mare. -Jo.
Jo, můžete mi to zopakovat?
Jo, dobře.
Takže věci, o které máme zájem,
jsou u patologa, ano?
U patologa. Dobře, rozumím.
Potřebuju pero. Rychle mi sežeňte pero.
-Dobře. -Musím si to napsat.
-Vydrž. -Co potřebuješ, tati?
-Tati, dej mi... -Potřebuju jen pero.
Můžu si to napsat do mobilu.
-Tvůj telefon je mi k ničemu, -Do iPhonu.
když jsem tady a ty tam, ne?
Co to má za smysl? Promiňte.
Dobře. Teď hned to nejde.
-Haló? -Našla jsem, tati!
-Karle, nepotřebujeme... -Tady je papír.
Dobře, vydrž.
-Co děláš? -Musím si sundat rukavice.
Vidíš? Kdybych použil iPhone...
Málem jsi mi tím perem vypíchla oko.
-Jo, poslouchám. -Můžeš dělat něco jiného.
Můžeš mlčet?
-Suzanne? Suzanne Skeersová. -Suzanne.
Skeersová.
-Jak se to píše? -S-K-E-E-R-S-O-V-Á.
Můžete mi dát její telefon, prosím?
-753... Dobře, mám to. -Jo?
-555... -555...
-Jo, 04... -04.
08. Dobrá, mám to. Teď se zeptám.
-Jsem zpátky! -Poslyšte...
Nesu olej.
-Co...? Co se děje? -Haló?
-Co je? Co se děje?
Zavoláš té Suzanne Skeersové?
Jo, zavoláme jí.
-Můžeš? -Jak je to číslo?
-Je to 1... -753-555-0408.
-753... -555-0408.
-555... -555...
-04. -0408.
04...
-08. -08.
On má snad závislost na tom mobilu.
Už vás nepotřebuju... Ty vaše instinkty.
-Jsi v pohodě? -Je mi fajn, drahá.
To jsi ty.
Jo, o mě se neboj.
Jsme na tom dobře.
Já nevím.
-Chtěl nějakou ženu. -Co se děje?
-Její číslo. -Co to máš?
Měli ve slevě výzdobu na Díkůvzdání.
Nemohla jsem odolat. A psí žrádlo.
To potáhneš zpátky v letadle tu tašku?
Worf je kus psa. Hodně žere. Bylo to ve slevě. Peněz je málo.
Zaplatíš to samé za zavazadla navíc.
To mě nenapadlo.
Moje sousedka má psa.
-Můžu jí to dát. -Sakra.
Nebo to můžeme žmoulat v autě.
Dobře, tati, už pojedeme.
-V pořádku. Nemáš zač. -Díky, Karle, jsem moc ráda.
Zašroubovals víčko, Karle?
-Kam jedeme? Co? -Víčko je zpátky.
-Haló? -Můžeš jet se mnou.
-S kým jedu? -Dane, vlez do něčího auta!
Můžu...? Mám...?
Ano, tati.
Ne, tati, to asi nepůjde.
Jo, ale pokud se bojí, že ji uvidí s námi mluvit,
proč neskočíme do jednoho auta?
Jo, jako za starých časů.
Dobře, jo.
Tak jo, ahoj.
-Proboha. -Jo, díky za pomoc.
Dane, vážně?
Hele, musím dokumentovat.
-Jako když jsme byli děti. -Maratonské výlety na Floridu.
Cože?
Tady...
-Tati? -S kým zase Tommy mluví?
Zajímavé. Dělá, že nesnáší moderní věci, a podívej.
Nenechal mámu se naučit na počítači.
Seděl jí za zády a opravoval ji,
ještě než stiskla jedinou klávesu.
-Nakonec toho nechala. -Jo, měla radši lidi.
Tohle by ji zabilo.
Ještěže se toho nedožila.
Jo.
-Některé věci asi takhle fungují. -Tu nohu. Dobře.
Máš tam tu nohu? Dobrý.
-Dobrý den. -Dobrý den.
-Dobrý den. Jsem Tommy O'Connor.
Vy jste Suzanne?
Dobrý den, pane O'Connore. Ano, jsem Sue.
-Sue. Já myslel, že Suzanne. -Ne, stačí Sue.
Můžete mi říkat Sue.
Nejdřív bych s vámi rád promluvil o...
-Pane O'Connore, nemůžu s vámi mluvit. -Cože?
Podle zákona mám mluvit s manželem.
Já jsem manžel. Jsem Karl.
Výborně. Jestli chcete,
můžete dovolit, abych mluvila před rodinou. To je zcela na vás.
Ne, to je v pořádku. Můžete mluvit přede všemi.
Tak tohle jsme našli.
Některé věci se shromažďují jinak
podle toho, kdo dorazí první a kdo první najde tělo.
Klíčky od auta, to je dobře.
-Není tam náhrdelník? -Panebože.
-Jaký náhrdelník? -Mámin svatební prsten.
Nic nevidím.
Na náhrdelník si nepamatuju, ale policie
-vzala dopis a další věci. -Dopis?
Jo, o dopisu taky nic nevím.
Jo, ten detektiv se mi o tom zmínil. Jen jsem nevěděl, co je to za dopis.
Jak jsem řekla, některé věci nejsou v naší pravomoci.
To si musíte vyřídit s policií.
Tati, proč je v tom zapletená policie?
Protože teď slyším poprvé, že existuje nějaký dopis.
Jo, Karle. O dopisu nikdo nevěděl.
-Váš táta ano. -Tati?
Počkej, Allie!
Nechtěl jsem o tom mluvit, než se dozvím víc.
Není dobré dělat ukvapené závěry.
Tak to nevím. Byla v depresi a zanechala dopis.
Nevím, jaký jiný závěr bys z toho chtěl udělat.
To nevíme, Karle.
Mluvila jsem s ní v pondělí. Byla ve stresu a unavená.
Mají 14hodinové směny. Byla na novém místě.
A podle mě existuje spousta faktorů.
-Myslím... -Jo, jasně.
Ale víme, že to nebyla náhoda.
Sue, můžete nás nechat si promluvit?
Je mi líto, to nemůžu.
Tak jo, dobře.
Vím, že se ptáme,
jaké události k tomu vedly.
Ve skutečnosti to nevíme.
Vlastně ani nevím, kde teď je.
Podle našich předpisů
ji po pitvě odvezli do márnice
a čeká na zpopelnění.
Bože.
Můžeme vidět tělo?
To je policejní záležitost, takže nevím.
-Jo. -No,
já tělo vidět nechci. Já...
Myslím, že by to nechtěla.
Dobře.
Tohle je pitevní zpráva. Asi ji mám dát vám, pane.
Ta zpráva je dost odborná.
Pokud chcete, řeknu vám, co jsem zjistila.
-To bych rád. -Dane.
Dobrá.
Dane.
Můžu vidět tu kabelku, Karle?
Jo.
Počkejte chvíli.
Tělo našel James Dunnant.
Byl to správce budovy
a den předtím jí zkoušel volat kvůli nájmu.
Nájem se platil týdně a on říkal, že dlužila.
Nevím, za kolik týdnů. Dva nebo tři.
Každopádně jí den předtím strčil pod dveře vzkaz,
že se kvůli tomu staví.
Řekl, že zaklepal a čekal
a po pár minutách vstoupil do bytu.
Když vešel, viděl v bytě nepořádek.
V cestě mu stála převrácená kytka.
U kuchyňského dřezu viděl něco jako kaluž krve.
V obýváku viděl několik prázdných lahví od alkoholu
a různé předměty.
Pak vešel do ložnice, která byla kromě prádelníku prázdná,
a na stěně a přehozu přes postel viděl krev.
Našel ji v koupelně.
Skončila poblíž sprchy.
Když jsem přijela, vzala jsem její osobní věci
a dala je tomu detektivovi.
V koupelně jsem si všimla poloprázdné lahve od whiskey.
Taky jsem našla prázdnou tubu od prášků na spaní.
Na obou zápěstích měla příčné řezné rány.
Taky se bodla do žíly v loktu.
Myslím, že šlo o souhrn faktorů
tvořených prášky, alkoholem a ztrátou krve.
Není naším úkolem hledat motiv nebo hodnotit, co jsme našli.
Ale musím říct, že v tomto případě
šlo o někoho, kdo byl rozhodnutý zemřít.
Nevím, jestli vám to pomůže, nebo ne.
Danny.
Myslíš, že si to máme nechat?
Mare, jsou to jen chipsy.
Ty nemusíme schovávat.
Já vím, ale říkala jsem si, že to možná bylo její poslední jídlo.
Myslíš, že bychom si je měli nechat?
Jo.
Dobře, popřemýšlíme o tom.
Bože.
-Co to děláš? -Dělám to tu obyvatelný.
Kolik se tudy prohnalo záplav?
Darovanému koni na zuby nehleď.
Nikdo ti neřekl, ať opustíš svého muže.
To křeslo mám pro tebe od našich.
Táta vyhazoval věci a zachránila jsem ho.
A co tu vikingskou loď?
Ne, na to jsem nebyla dost rychlá.
To ne. Ta neměla chybu. Milovala jsem ji. Měla přes dva metry.
Jo, pamatuješ, jak v prvním domě visela nad krbem?
Pamatuješ si vůbec na ten dům?
Jsi snad sjetá?
V tom domě jsem měla traumata. Poprvé jsem se tam opila.
To ne. Bylo ti 11, když jsme se odstěhovali.
Budíček. O tom přesně mluvím.
Nemáš prášky na spaní?
Ne.
Co?
Bez receptu neseženu své oblíbené.
A recept mi nenapíšou, protože se mi nedá věřit.
Myslíš, že bys mi recept obstarala?
Jsem jen
strašně unavená.
Tady si odpočineš.
Pojď!
Poběž!
V těchhle botách nemůžu běhat!
Colleen!
Kde seš?
Sakra.
Vyděsilas mě, sestřičko.
Pojď.
Nemyslel jsem to tak, jak jsi to slyšela.
Sama jsi mi řekla, že nejsi spokojená s váhou.
Jen jsem souhlasil.
Tyhle věci musíš popadnout a praštit s nimi o zem.
-Já vím, tati. -Ty víš, ty víš.
Taky jsem zažil chvíle deprese,
nebo jak to chceš nazvat.
Musíš mít disciplínu.
Colleen má hlavní slovo.
Colleen to má na povel. Nesmíš tam pustit myšlenky.
Nehni se z místa.
Dobře.
Tati?
-Tati? -Jo?
Přemýšlím,
že půjdu na tu šokovou terapii.
Kristepane.
Kolik to bude stát?
Zatraceně.
-Co je, tati? -Ten krám je vybitý.
Máš nabíječku?
Sakra nemám.
Rozhlídni se. Je tu spousta nabíječek.
Colleen používala zásuvky na všechno.
Chvíli si tady sednu.
Kruci.
Radši jdu něco dělat.
-Dobrý, zvládnu to. -Bezva.
Tohle
dám Karlovi do auta.
SOUD RIVIERA
Máme zaplatit ten nájem!
Tommy, nemyslí to tak. Jen dělá svou práci.
-Svou práci? -Nechtěl tě naštvat.
-Krouží tu jako sup. -Proboha.
Čeká, kdy se na nás může vrhnout.
Chce po nás ten zatracený nájem!
-Počkej. -Co se děje?
Ten chlap, ten správce bytu.
Chce teď peníze?
Ten zepředu?
Nevím, jak se jmenuje.
Počkej. Má účtenku? Má nějaký záznam?
Jak to mám sakra vědět?
Celé ráno jsem tam s Karlem sbíral věci po své mrtvé dceři.
A přijde ten pitomec a mává nějakým papírem.
-Tati. -Co je?
Promluvíme s ním. Ty a já.
Mare, ne, ne. Ten chlap sem nevkročí.
Všichni se zlobíte na nesprávného člověka!
Nech to, Karle.
Všichni začínáte trpět nějakou nervozitou!
Asi mu nezaplatila!
S penězi to nikdy neuměla.
O čem to mluvíš? Co to sakra meleš?
Hej, no tak!
S dovolením! Na peníze byla pečlivá.
Viděl jsem její účet. Je prázdný.
Proč jí procházíš bankovní účty?
-Jsem její manžel. Mám práva. -Opustila tě. Nemáš práva.
Chtěla se s tebou rozvést.
Nevím, jaký podělaný práva máš!
-Pozor na pusu! -Pane!
Nech mě! Allie, řekni něco.
Nemyslím si, že se k tobě chtěla vrátit.
Pitomá terapeutka jí řekla, ať mě opustí.
-Jinak by mě nikdy neopustila. -Byla nešťastná.
Jak to víš?
Vím to, protože před dvěma týdny jsem tu byla s ní.
Mluvily jsme o všem. Dávala si dohromady život.
Neměla v úmyslu se k tobě vrátit.
Řekla mi, že se chce dát rozvést.
Všichni se proti mně spolčujete. Tahle rodina vždycky drží pohromadě.
Nikdy jste jí neřekli, ať se ke mně vrátí!
Nemá se tohle v manželství dělat? Pracovat na něm?
Proč myslíte, že tu jsem?
Byla to moje žena!
-Moje žena. -Karle...
-Celé tohle... -Nikdo se proti tobě nespolčuje.
Ale jo. Jste jako gang.
Poslyšte...
Pamatujete si na letišti, když tě předběhl ten chlápek, Mare,
a my jsme se proti němu spolčili?
-Jo. -To byla psina.
Kdo tam byl? Máma. Máma tam byla.
Colleen.
Pamatuješ?
-Jo. -Pamatuješ?
Hned k tomu chlápkovi šla.
"Běžte na konec fronty!"
Kde je Karl?
Asi utekl.
Konečně.
No tak.
Dane, měl by ses Karlovi omluvit.
Za co?
Je rozrušený.
Mare, to jsme všichni.
Já vím, že jsme, ale on je její manžel.
A já jsem její bratr.
Znal jsem ji déle.
Všechno jsem myslel vážně. Neomluvím se.
Fajn. Jak myslíš.
Mně už je to vlastně jedno.
Běž.
Dobře.
Mare.
Co se stalo s tím mým gangem?
Chceš to dietní, nebo máslo navíc?
No tak. Co je to za otázku?
Jen tě škádlím. Znám svého chlapa. Hele. Cholesterol v míse.
Jo, jo.
V kolik přijde ten z realitky?
V jedenáct.
Paráda. Takže si přispím.
Jsem ta nejšťastnější holka na světě.
Na co se koukáš?
Na tebe.
Přestaň! Snažím se koukat na ten zatracenej film.
Miluju tě.
Já miluju tebe.
-Promiň, Danny. -To nic.
-Holky? -Copak?
Mám Colleenin mobil.
Díval jsem se do něj.
Podívejte.
Všechny hovory od nás.
Jo.
Karl přijede?
Ne. Vrátil se do hotelu.
Váš bratr brzy přijede a on se tam s ním chce setkat.
Jak se má?
Karl?
Ne. Sean.
No...
Má se...
Asi se má dobře.
Mrzí ho, že nemůže být s námi.
Vicky ho nepustila.
Víme, jaká je.
Bláznivá.
Jo, volal mi ten detektiv, co na tom dělá.
Museli dotáhnout pár detailů, aby ten případ mohli uzavřít.
Ale označí to jako neúmyslné...
Neúmyslné předávkování.
Takže...
Takže určili, že to bylo neúmyslné předávkování,
nebo tomu říkají neúmyslné předávkování?
Kam tím míříš?
Myslím, že to má logiku.
Nemyslím si, že ona...
Myslím, že se dostala
do bodu, kdy se všechno zdálo beznadějné.
-Jo. Prostě to nezvládla. -Jo.
Já si...
Asi si nepředstavovala, že to skončí tak,
jak to skončilo.
Je důležité, abychom měli jasno...
Já jen... Já...
Asi nikomu nepomůže, když budeme mlžit.
Dane.
Nikdo neví, jak to celé bylo.
Nevíme, co se skutečně odehrálo.
Ne, to chápu, Mare, ale vzhledem k její minulosti
je jasné, co se stalo. Vzpomínáte... Kdy to bylo?
...tehdy v únoru, když máma umírala?
Ne, to bylo něco jiného.
To bylo jasné volání o pomoc.
Jo, jistě. Ale tohle.
To bylo jiné.
Byla to nehoda.
-To řekli, viď, tati? -Jo.
Neúmyslné předávkování.
To znamená, že ji můžeme pohřbít vedle vaší mámy.
Jasně.
Ne, já to chápu.
Zjistili, co bylo v tom dopisu?
Dobře, Dane.
Co v něm bylo?
-Co? -Co bylo v tom dopisu?
Zatraceně, Dane.
Je důležité, abychom k sobě byli upřímní.
-Jo. -Řekli, pro koho byl?
Chci říct,
byl pro Karla?
Ne, nebyl pro Karla.
Tak pro koho?
Pro nás?
Kristepane.
-Dane, pro koho byl? -Nevím. Neviděl jsem ho.
Takže...
Tati.
Co?
Pro koho byl ten dopis?
Bože.
Byl pro psy.
Pro její psy.
Napsala, že se omlouvá.
To je všechno.
Panebože.
Podělanej bože!
Hele, tohle nerad slyším.
-Buď zticha. -Promiň.
Tohle nechci, slyšíš mě?
-Promiň, tati. Promiň. -Buď zticha.
Nemůžu tomu uvěřit.
Napsala dopis svým psům?
Teda to je...
To je hodně na hlavu.
Že jo?
Napíše dopis na rozloučenou psům?
Milovala je.
Jste banda zatracených cvoků.
Musíme probrat ještě jednu věc.
Zítra nebo pozítří ji zpopelní.
Chtěla bych její vlasy.
-Já taky. -Já taky.
-Nechte toho. -Tati.
-Je to takové morbidní... -Tati.
-Nevím, jestli přesvědčím... -Tati!
-Co je? -Tohle není prosba.
-Vážení, máte vybráno? -Jo.
Hamburger.
Seane!
Mejdan může začít!
-Seane! -Ahoj.
Jak se máš?
-Moje záliba. -Vydal to sám autor.
Hezký. Moc hezký.
Hele, vzpomínáte si na tu fotku?
-Na jakou? -Na tvojí posteli.
Jak jsme byli všichni u Mare?
Jo, Geoffův pohřeb.
-Jo, byli jsme na posteli. -Jo.
Táta si psal řeč pro Geoffa
-a chtěl ji přečíst... -A máma ho pořád přerušovala.
No jo. Říká se tomu "mámus interruptus".
Já jsem byl vážný a vy jste mě pořád přerušovali.
Máma pořád říkala: "Jé, Tome.
-Mých pět dětí. Tome." -Tohle říkala mnohokrát.
-Danny, tys všechno natáčel. -Jo.
-Měls kameru? -To je fakt!
Věděl jsem, že kamera jede. Byls mazaný.
-Neviděls, že kamera jede. -Viděl jsem kameru.
Pak všichni přicházeli. Pamatuješ, Karle?
-Jo. -Myslím, že sháněli Colleen.
-Ne, měla moji peněženku. -No jo.
Že jo?
-Kdo to vyfotil? -Danny.
-To si vzpomínám. -Ne.
Byla to Judy. Vzala si můj mobil.
Judy.
-Ta postel byla plná! -Judy.
Byla plná! Bylo na ní tak 16 lidí.
-Máš ještě tu fotku? -Jo.
-Ten počet roste. -Dal jsem ji do filmu na památku mámy.
A přišel Phillipe. Skočil na tu postel.
Přišel Phillipe. Přišel Phillipe.
No jo, Phillipe.
Ten mi chybí.
Kéž by tu byl.
-Dane, zavolej mu. -Ne.
Jo, zavolej mu.
-Zavolej mu. -Zavolej, zavolej mu.
-Zavolej mu. -Zavolej.
Phillipe! Phillipe! Phillipe!
Trochu se sakra ztište!
-Vyhodí nás odsud! -Ne, jsme tu sami, Tome!
-Vážně? -No tak, Dane.
Proboha, lidi!
-Nevím, jestli nespí. -Tak mu zavolej.
V New Yorku jsou o dvě hodiny víc. Kdeže to jsme?
-Hej, poslyš. -Ani nevím, kde jsme.
Ahoj.
-Ahoj. -Dej mi ten mobil.
-Haló? -Ne, ne. Mně, mně.
-Vypadá to tam na party. -Phillipe.
-Ahoj. -Chybíš nám.
Kéž bys tu byl s námi.
Taky bych tam rád byl, ale někdo se musí postarat o psa.
No tak, to je blbost. Víš, že můžeš létat se psy.
Ty se nás jen bojíš.
Phillipe! Phillipe!
Hej, Phillipe, Phillipe!
-Karle! -Ahoj, Karle.
To je celý Karl.
-Já vím. -Jak se máš?
-Nikdy ho nepoznáte. -Kde jste?
-Hej. -Ne, ne.
Všichni jsou v mém pokoji.
S Danem máme zase společný pokoj.
-Jako za starých časů. -Ale bez palandy.
Zrovna jsem přijel z Minneapolisu.
Vejdu dovnitř a celý můj pokoj byl plný
totálních cvoků.
-Celá rodina! -Jo. To je divoký.
Vraťte mi telefon. Dáte mi můj telefon?
Vrátíte mi telefon, prosím? Vrátíte mi ho?
Vážně, kdy přiletíš do Kansasu?
Tobě...? Tobě se motá jazyk?
-Je hotová. -Ne.
Je hotová.
Je přesně jako máma. Jedna sklenička vína a je namol.
Chudáka mámu z toho vynechte.
Nevěř ani slovo.
Karle, Karle, chytej!
No tak.
Dejte mi ten mobil. Vraťte mi ho.
-Karle, Karle! -Co je?
-Naval mi ten mobil. Dej ho sem. -Já ho nemám! Nemám ho.
Kdo ho má? Tati!
Tati, tati. Prosím, dej mi... Zatraceně!
-Hej. -Mare!
-Karle! Karle! -Nechte toho!
-Au, moje prso! -Horká brambora.
Kristepane, lidi!
-Jste jako malí smradi! -Děťátko.
Haló?
Dane?
No jo.
On je teď benjamínek.
Jo.
To máš pravdu.
-Ahoj. -Ahoj.
Jak se máš?
-Poslyš, Dane. -Víš...
-To je tvoje písnička. -Myslel jsem na tebe.
-Musíš zpívat! Karle, zesil to. -Mare, ne.
On nechce.
Dane! Danny, no tak, musíš zpívat!
Mare, telefonuju s Phillipem.
Danny, musíš zpívat!
No tak, Dane.
Colleen by se to líbilo.
-Nechci zpívat. -No tak!
-Seane, pojď! -Tak dobře.
Seane, nedělej to, ne.
Seane, no tak!
No tak.
-Kluci, pomozte mi. -Lidi, proboha.
Prokristapána. Mluvím s Phillipem.
-Nechce zpívat. -Nejsem cvičený lachtan!
-No tak, Dane. O nic nejde. -Nechci zpívat!
Ale no tak!
Nechci zpívat!
Lidičky.
-Danny, Danny! -Nechci sakra zpívat!
Zavřete huby!
-Haló? -Bože.
-Jo. -Co se tam děje?
Dane, jen se bavíme.
Nejsem cvičená opice! Jasný? Vy prostě...
Nemůžu to udělat na povel!
Prostě... Vy mě...
Bože.
Jo.
Jo, já vím. Já vím.
Jo.
Jo, dostaň to ze sebe, broučku.
Jen do toho. Já vím.
Jo. Jo.
Já vím. Já vím.
Do toho.
Já vím.
Phillipe.
Je v pořádku?
Jo, je.
Ale byl to těžký den, víš?
Zavolá ti později.
Jo. Víte, kde budu.
-Tak jo. -Díky.
Colleen mi říkávala, jak ji Dan trápil, když byli malí.
-V pravou chvíli, Karle. -Jo.
Lehával jí pod postýlkou.
A pak z ní pomalu stahoval přikrývky, aby plakala.
A pak běžel do svého pokoje a...
Samozřejmě přišla máma a říkala:
"Copak se děje, Colleen?"
Kdy to bylo?
Radši to nechtěj vědět.
Tak mi to teď neříkejte.
Dobře.
Je to tak zvláštní.
Byla malá, když jsem šel na vysokou. Ani jsem ji neznal.
-Byla benjamínek. -Znals ji.
Chci říct, že jsem nezažil její dětství.
Když jsme spolu začali trávit čas, byla už...
Cáknutá?
-Allie. -Je to pravda.
Má naprostou pravdu!
Byla úplně mimo.
Byla výjimečná.
Výjimečná.
A byla...
Byla bouřlivá a bylo to kvítko.
Byla tak strašně chytrá.
A tak silná.
A tak láskyplná.
Jo. A nejen to.
Možná se jen ohlížím a snažím se
vybavit si, kolik času jsem s ní dohromady strávil.
Na tom nezáleží, Seane.
Když byl člověk s ní, jako by se čas zastavil.
Jo.
Jo, asi jo.
Jo.
Táta usnul.
Byl to dlouhý den.
Jo.
Považovali jsme tě za vyšší bytost.
Ale teď se mi konečně otevřely oči.
A je mi jasno.
Sakra. Jak to je?
"Píšeš o umění, ale umění absolutně nerozumíš.
Vše, cos napsal a co jsem měl rád, nestojí..."
Dost! Ne tolik. Řekni mi jen první větu.
Ale tys to nevěděl.
Nemůžeš mi dávat moc. Jen první slovo.
Promiň, nemám manuál, jak bráchovi získat práci.
Stojí v něm: "Buď hodná. Nehraj. Dej mi trošku, až se chytnu."
Dobře, ale už chápu, proč s tebou Phillipe nečte texty.
Vrátím se k tomu.
-Pomůžeš mi? -Říkals, ať ti nenapovídám moc.
-Ale něco mi musíš říct! -Tak dobře.
"Považovali jsme tě za vyšší bytost.
Ale teď se mi konečně otevřely oči."
To je hrozný.
No dovol? To je Čechov. Ty seš horší než máma.
Ona hraje?
Dává do toho emoce. Vstane. Začne hrát.
Každé postavě dává jiný přízvuk.
Proboha! Sakra, stopneme to?
-Ne. -Tak dobře.
-Jen to přeskočím. -Dobře. Jo.
-Otoč stránku. -Tak dobře.
-Dobře. -Dobře.
Tak jo.
Nepřestanu!
Ještě jsem neskončil!
Tys mi zničil život! Já nežil, ne!
-Colleen, mluv! Jsi na řadě! -Já nemůžu!
Nemůžu držet kameru, říkat text a kontrolovat ten tvůj. Sakra!
No tak. Musím to udělat. Zítra to musím poslat.
Trčím tady v zatracený Virginii
se všemi těmi republikány a golfovými hřišti!
Uslyší nás táta, přijde dolů
a řekne: Děcka, proč ještě nespíte?
Kristepane!
-Ne, já nemůžu. -Proč ne?
-Jdu spát. Nemůžu. Dobrou noc. -Ne, ne.
-Máma udělala něco k televizi. -Ne. Nemluv o tom.
Všechno to sním. Ne!
Ne, dobrou noc. Dobrou. Ahoj.
Kazíš zábavu!
Dane.
Srabe!
Hele, Dane.
Sním to úplně všechno.
Víš, považovala jsme tě za vyšší bytost.
Ale teď se mi konečně otevřely oči.
Uvidíme se ráno.
VĚNOVÁNO PAMÁTCE KATHLEEN O'HARE DOSTEROVÉ
VÍTEJTE V KOLUMBII
Překlad titulků: A. M. Kroulik Frimlova