Jag tror att det är hit vi ska. Är det här?
Hallå där!
Han attackerar säkert frukostbaren.
Nej.
Okej.
Nå...
-Varför är vi här? -Vi ska äta frukost här.
Varför?
Karl sov här i natt. Därför ska vi ska mötas här.
Var är pappa? Är han redan här?
Vem tror du att vi har pratat med?
Jag...
Där är han.
Hur är det med honom?
Jag vet inte varför han envisades med att köra hela vägen.
Han vägrar använda sin hörapparat.
-Jag tror inte att han sovit på flera dar. -14 grader i Chicago.
Minus 11 här.
-Okej. Vänta. -Hur förklarar du det?
-Vi kan inte höra dig. Mare? -Förlåt.
Tack.
-Hur är det med dig? -Hej, pappa!
Ja, ja!
Är han vaken än?
Ja! Oj, om han är vaken. När for ni?
Vet inte. Runt kl. 05.00.
Kl. 05.00, början på dagen.
-Kommer ni in? -Ja.
-Kom igen. -Okej då!
-Förlåt. -De har en...
De har en vad? Vänta lite. Jag hör dig inte.
Okej, vänta lite. Bilen... Okej, bra.
Vad har de, pappa?
De har en underbar buffé där inne.
Allt. Allt att äta.
Karl äter sin tredje våffla.
-Smaskigt, smaskens. -Ja.
Välkommen.
Hej, pappa.
Jag vet inte om jag klarar av det här.
Okej.
Kom igen, pappa.
-Vi ses. -Vi hjälper dig in.
Japp.
Vadå?
Jag är glad att du kom.
-Självklart. -Ja.
Hej! Karl!
-Hej, Al. -Hej.
Hej.
-Hur är det med dig? -Bra.
Hej, Karl.
-Hur är det? -Du vet.
-Hur borde det vara med mig? -Ja.
-Hej. -Hej.
Vill du ha en våffla?
Nej, men tack ändå.
Titta, de har valt högerpropaganda-
-som standardkanal.
-Karl kollar på den kanalen. -Jag vet.
-Då och då gör jag också det. -Det gör du inte.
Det gör jag. Information, Dan.
Vem pratar han med?
Gud vet. Han håller alltid på med något.
-Danny! -Ja?
Kom hit.
-Kan du ta den här? -Nej. Han vill klart ha dig.
Visa vad du går för.
Säg till Karl att jag behöver honom.
-Karl. -Färskt.
Min pappa vill att du ska prata med någon.
-Vem? -Tror du att han säger det?
-Jag håller koll på våfflan. -Ja.
-Tack. -Inga problem.
Jag vet.
Jag måste gå på yoga idag.
Jag kommer att gå upp två kilo den här helgen.
Toto, vi är inte längre i Kansas.
Nej, vi är i Missouri.
Ja.
Vad jag inte förstår är, att som hennes far-
-menar du att jag inte har något att säga till om?
Vad är det för nonsens?
Här är maken!
Hallå?
Det är mig.
-"Jag." -Det är jag.
Vänta en sekund.
-"Mig, jag..." -Hallå?
Bra.
-Inspektör Franchetti? -Utmärkt.
Det är Karl Mueller.
UPPTÄCK VACKRA COLUMBIA MISSOURI
Nej, han är pappan.
"Det här stället har rankats topp två-
-av de bästa ställena att bo på.
Men har inte rankats bland topp 100...
-...sen 2006." -Okej. Hej då.
Han sa att vi inte får se kroppen.
Förresten, jag pratade med...
Han som har hand om lägenheten, förvaltaren.
-Han sa att vi kan komma till kontoret... -Ja?
...och han...
Han kan ta oss runt i lägenheten.
Okej...
När var det här?
Jag har försökt få tag på honom hela morgonen.
Jag pratade med honom medan jag väntade på er.
Okej. Helvete.
Jag är...
-Jag ska hämta den där våfflan. -Japp.
Varför ger han oss inte adressen så möter vi honom där?
Då skulle han varken ha kontroll eller något att göra.
-Ja, det är verkligen... Faktiskt... -Ja.
Kan vi köpa te någonstans?
Det fanns bara uselt kaffe på buffén.
De hade te. Hade de inte te, Al?
Det var Lipton, inte te.
-Hon måste låsa upp först. -Tack.
Visst.
Skratta om du vill.
Jag kommer inte att överleva här i bushen.
Vad pratar du om? Du föddes här.
-Jag föddes i Kansas City. -Det är fortfarande Missouri.
-Och jag valde att flytta. -Du var två.
Och väldigt övertygande.
Finns det inte Starbucks? Finns inte det var fjärde kilometer?
-Är det inte lag på det? -Nej.
Jag tror inte att vi får göra några otillåtna stopp.
Där är Karl.
Det där är inte Karl.
Är det inte?
Nej, det där är en grå minibuss. Han har en svart bil som en fotbollsmorsa.
-När pratade ni senast med henne? -Jag?
Jag menar er båda.
Här kommer Karl.
Ni följer efter mig, eller hur?
Ja, det ska vi, men inte än.
-Karl! -Vänta!
Vadå?
-Kom tillbaka! -Jag kommer.
Herregud.
-Ja? -Vi måste väl vänta på pappa?
-Vart tog han vägen? -Var han inte med dig?
Nej.
Parkerade han inte bredvid dig?
-Jag vet inte. -Okej, men vi måste vänta.
Han parkerade där bak.
-Okej. -Här kommer han. Jösses.
Där är han.
Jag har aldrig sett honom göra så.
-Få inte panik. -Sakta ner!
Hej, pappa.
-Du följer väl efter mig och Karl? -Ja. Nu ska vi...
Jösses, akta bilen! Akta den jävla bilen!
Herregud!
-Det här är okej. -Okej.
Okej, nu kör vi.
Vad är det för fel på dig, din tönt?
-Du måste följa efter mig. Jag kan vägen. -Okej, du kan vägen!
Som du kan livets alla vägar!
Kör på, kör framför mig!
-Jag sätter nog på mig bältet. -Det borde inte vara så här svårt.
-Varför stannar han? -Det är en annan bil.
Hon säger åt honom att köra.
Vad fan väntar du på?
Med den vanliga illustrationen av äktenskap visar Gud-
-sin kärlek och lycka av att se folk förenas i gemenskap med honom.
Matteus 22:29.
Ett kristet äktenskap är den starkaste bilden-
-av relationen mellan Jesus och kyr...
Tusan också.
Jäklar.
Tommy. Ja.
Jag märkte det precis.
Jag vet. Förlåt för det.
Hur långt bakom är du?
Okej, jag åker åt sidan.
Jag väntar och kör igen när jag ser dig.
Okej, hej då.
Jäklar. Tusan också.
Okej.
-Hur fan skulle jag kunna veta? -Du är inte telepatisk.
Du sa att du skulle stanna en natt.
Ja, men jag visste inte-
-att mamma bli sjuk och börja med kemoterapi igen.
Då kan jag lämna dig på sjukhuset-
-åka hem, vara med hundarna-
-och be min syster att ta dem över helgen?
Sen kommer jag tillbaka och hämtar dig.
De gillar inte henne.
Varför måste det vara så dramatiskt?
-Jag vet inte vad jag ska säga. -Inget. Det är mitt fel, som vanligt.
Jag trodde att du skulle köra mot varenda rödljus!
-Förlåt för det, Tommy. -Det stämmer.
Eftersom att vi redan har stannat. Danny säger att han vill ha kaffe.
Fråga mig inte varför.
Jag kör till första stället jag ser. Följ efter mig dit.
-Okej. -Och kör inte mot några rödljus!
Det ska jag inte.
Herregud!
Vill ni ha någonting?
-Nej, det är bra. -Nej, tack.
Jag har fått huvudvärk från allt koffein.
Om det finns en munk vill jag ha.
Okej, visst.
-Åt du inte precis? -Givetvis.
Han frågade ju.
Tack, min vän.
Jag ska köpa en kopp te. Vill du ha något?
-Köp mig en kaffe. -Okej.
Dricker du inte kaffe längre?
Sen ett år tillbaka. Det är för surt.
Hur som helst, jag måste prata med dig.
Jag fick ett samtal ifrån inspektör Franchetti.
-Okej. -Ja.
Så...
Jag har inte sagt något till flickorna.
Eller Karl.
Jag försöker få all information.
-Okej. Så... -Förstår du?
Saken är den. Han säger att jag inte...
...kan få den...
...för att jag inte är maken.
Men du sa ju att han hade ringt.
Jag vet inte vad som står i den förbannade saken.
Jag vill inte att Karl ska läsa den-
-vad det nu är.
Okej.
Det är ett brev.
Kan du inte ringa upp honom igen?
Han säger att jag inte kan få brevet-
-för att den är del av en...
En utredning nu.
Men han säger att han kanske kan-
-läsa delar av det för mig.
Jag vet bara inte vad som står i den förbannade saken.
Jag vill inte att någon ska såras.
Det här förvånar mig inte, pappa.
Från det att du ringde, så visste jag vad det här var.
Tills jag vet...
...vill jag inte gå runt och anta någonting.
Det är ganska uppenbart.
Hon...
Nej, nej.
Okej?
Du och jag vet inte.
Var snäll och köp en kaffe.
Köp en munk åt Karl.
Hej, kan jag få en te?
Svart te med mjölk på sidan. Eller häll i mjölken.
En kaffe och en sån här, antar jag.
Jag trodde att du hade ramlat i.
Det är dags att röra på oss.
Snubben sa väl att vi skulle vara där kl. 08.30?
-Jag sa efter kl. 08.00, 08.30. -Ja? Okej.
Försök att inte tappa bort oss den här gången.
Du måste hålla tempot, Tommy. Sluta sitta och glo.
Varför leder Karl? Har han ens varit där?
Jag tror inte det.
Men det har du, så vad...?
Jag vet inte.
-Varför ändrar vi inte...? -Allie, på riktigt.
Bry dig inte. Luta dig bakåt och njut av resan.
-Ta en munk. -Danny, du åker med mig!
Kom igen! Nu kör vi!
-Jag trodde... -Luta dig bakåt, njut av resan.
Betty och jag funderar på att åka upp.
Fantastiskt.
Kanske runt thanksgiving.
Gör ni thanksgiving i år igen?
Jag har inte tänkt så långt, men...
Vad?
Phillipe gillar en fest.
Ja, jag vet. Min kompis, Phillipe.
När ska ni åka härifrån?
Jag är dödstrött.
Låt mig inte dricka ensam.
Hur är det med era bebisar?
Peka den inte mot mig!
Har du och Kim torterat fler bebisar?
-Sluta! Jag ser inte bra ut. Sluta. -Okej. Förlåt.
Vi torterar dem inte.
Vi klämmer bara deras små händer-
-för att få dem att kissa.
Ni är brutala.
Framförallt de riktigt skadade.
Vad menar du?
De som är skadade bortom allt igenkännande.
Okej. Hallå där.
Det är hemskt. Det är bebisar.
Du har ingen aning.
De är små cirkusfreaks.
Vissa har extra fingrar och tår-
-och vi tänker bara: "Åh, den måste bort." Klipp!
-Nej. Sluta. Sluta! -Och den!
Sluta! Sluta.
Jag trodde att du skulle vara omsorgsfull.
Ni skulle aldrig klara av det.
-Ni skulle vara borta... -Aldrig.
Ni skulle vara borta efter dag ett, era mesar.
Hallå, det...
-Karl, vill du ha påfyllning? -Nej. Jag måste nog köra.
-Colleen? -Nej, nej.
Colleen! Hallå?
Hej. Upp med dig.
Nej, hon sover inte, hon... Hon bara...
Du har en ny föreställning. Vad heter den?
"Frankie."
-Vad är det? -Namnet på pjäsen jag är med i.
Vem är Frankie? Jag trodde att du hade huvudrollen.
Det har jag. Det är namnet på min karaktär.
Ja, så är det.
Det är en brittisk pjäs. Det var en stor hit i London.
Hur går det för den här?
Du vet, vi får se. Det...
Vi försöker fortfarande få fotfäste. Publiken har inte riktigt...
...kommit än.
Tusan också.
Jag... Jag älskar dem.
Vem?
-Mina bebisar, jag älskar dem. -Herregud, ser ni?
-De är mitt liv. Jag skulle dö för dem. -Jag sa ju att jag skulle köra.
Är hon okej?
Ja, hon har varit sån här på senaste tiden.
Vad fan?
Det är hennes medicin. Jag hämtar hennes grejer.
Hennes medicin? Sen när?
Du träffar henne bara när du råkar ha tid.
När ni inte reser, så...
Så vadå, Karl?
Jäklar.
Vad är det för fel?
Han är en ryckig förare. Han gasar, bromsar, gasar.
Gör mig galen.
Jag borde inte ha låtit honom leda.
Varför...? Varför saktar du in?
-Jag ska hjälpa pappa ut. Hjälp mig? -Kom igen.
Tack, älskade.
-Ja, jag vet. Här. -Mare har varit där förr.
Här har vi det.
-Okej. -Utmärkt. Så...
-Vi vill vara här. -Vänta lite.
Vänta, du saknar halva kartan.
-Hur ska du klara det? -Det är halvan vi behöver.
Jösses.
Vi borde ha tagit vänster...
-Nej. -Vi kände igen den.
-Jag tror att det var den. -Nej.
Karl!
Vänta. Titta, Tommy.
-Vad? -Vi är här.
Japp.
Ja.
Ja, jag ser det.
Vi har det.
-Ja, vi har det. -Det var på tiden.
-Okej, följ efter mig. -Vi måste vara mer konstruktiva.
Ni måste följa efter mig!
Följ bara efter mig, okej?
Tack, hjärtat.
Du står i testamentet.
Tack, pappa!
Du kan köra.
Okej. Vänta, Karl!
Okej. Kör!
Var det här du var, Mare?
Ja, det är hennes hus. Hon är på andra våningen.
-Jag hatar såna ställen. -Jag tycker det är gulligt.
-Jag skulle hänga mig. -Dan.
-Seriöst? -Jag säger det bara.
Vilken film såg ni?
Mare, vilken film såg ni?
Vem?
Du och Colleen, när ni var här.
Jag minns inte. Hon gillar skräckfilmer.
Vad väntar vi på nu?
De måste hitta förvaltaren. Han har nycklarna.
Hon ville se en film av Stephen King-
-och jag bara:
Minns du hennes gymnasiekompisar?
-Familjen, begravningsfamiljen. -Familjen Lynches.
Vi hade en i min årskurs.
De hade en i varje årskurs. De hade typ 11 barn.
Kommer du ihåg när hon tillbringade natten-
-på begravningsbyrån med barnet som var i hennes ålder.
-Chris. -Ja, Chris.
Chris var söt.
Han är typ åtta år yngre än du.
Han var söt.
Nej, nej. Chris gick i min årskurs. Det var...
-Matt. -Ja, Matt, inte så söt.
-Vi har åkt ända från Kansas. -Vad gör han?
Fortsätt med berättelsen.
Så hon och Matt var...
Jag tror inte att de dejtade-
-men de var vänner och han bjöd över henne-
-till begravningsbyrån. Jag antar att någon-
-alltid var tvungen att sova över.
-De var tvungna att vakta kropparna. -Är det jag som pratar?
-Ja, men du måste berätta på rätt sätt. -Hade de kroppar där?
Ja. Det var en begravningsbyrå. Vart tror du att de skulle vara?
Det är det som är själva poängen.
De hade en liten lägenhet ovanpå.
För att komma dit var man tvungen att gå igenom ett kök eller frysrum-
-där de bevarade kropparna innan vakan.
De var i den lilla lägenheten och kollade på en film.
Colleen vet inte vad det är-
-men det är en massa tonåringar som bor i ett gammalt hus bredvid en kyrkogård.
"Night of the Living Dead."
-Ja. -Herregud.
Hon blir mer och mer rädd och till slut säger hon-
-"jag måste gå" och springer ner för trapporna.
-Men, kropparna. -Mare, sluta.
Nu är hon livrädd och kutar in i köket-
-och kutar rätt in i ett av...
-Borden, britsarna. -...borden och...
Herregud, så var det.
-Kroppen ramlar ner! -Mare...
Herregud. Jag kommer ihåg nu.
Kroppen ramlar ner på golvet. Hon sa det till mig.
Nej, kroppen ramlade inte ner.
Var du där?
Hon sa det till mig också, Al.
Kroppen ramlade inte ner. Det är lugnt.
Så fortsätt. Vad hände?
Jag säger det inte.
Ni verkar veta vad som hände, så...
-Sluta. -Kom igen.
Kom igen, Al.
-Sluta. -Kom igen, berätta för oss.
-Mare. -Så...
...hon...
Hon springer in i kroppen, den ramlar ner och hon skriker.
Det är midnatt. Hon hoppar in bilen och kör i 130 hela vägen hem.
Det är så roligt.
Slutet.
Det är så roligt.
-Hon gillade sina skräckfilmer. -Ja.
-Veva ner ditt fönster. -Här.
Jag måste vrida... Vänta lite.
Jag var tvungen att starta bilen för att öppna.
-Vad händer? -Han sa att vi måste komma tillbaka.
Varför?
Jag antar att de måste städa ur den eller något.
Vi ska bara hämta kläder och saker.
Varför måste de städa först?
Jag antar att det finns något.
De måste städa upp något.
Har jag missat något?
De vill inte att vi ska se den innan de har städat.
Okej.
När måste vi komma tillbaka?
Om några timmar.
-Herregud. -Jösses.
Okej.
Okej. Skitsamma.
Jag måste tillbaka till Tommy. Han är skitsur.
-Ja. -Okej, tack, Karl.
-Är allt bra, Dan? -Japp.
Har du en nagelklippare?
Jag tror inte det.
Jag vet inte vad jag ska äta.
-Vad brukar du äta till frukost? -Hej.
Vill ni börja med en dricka eller en signaturkaffe?
-Kan jag få en svart te med mjölk? -Med is?
Nej. Varmt te med mjölk.
Okej. Någon annan?
-Kaffe. -Kaffe.
Jag tar också en kaffe, tack.
-Pappa? -Dryck?
Jag...
-Coca-Cola light. -Ja.
Okej, jag börjar med era drycker-
-och sen kan jag svara på frågor.
Vet du vad du ska ha?
De är för starka för mig.
Vakna.
Okej. En te. Varmt.
Mjölk med lite citron på sidan, utifall att.
-Kaffe till damerna. -Utmärkt.
En till kaffe till dig min herre.
-Tackar. -Och en Coca-Cola light.
Varsågod.
-Har ni några frågor eller...? -Nej.
Frukost är längst bak. Vi serverar det hela dagen.
Bra.
Jag kan ge er mer tid.
Nej, jag tror alla är redo att beställa?
-Ja. -Ja, jag tar...
...äggröra.
Det kommer med scones och råraka, Julienne pommes frites eller keso.
Vill någon ha min scones om jag tar det?
-Ta det. Någon äter det. -Jag tar det.
-Vilket rostbröd vill du ha? -Jag ska ha scones.
Du får bröd också.
Vill någon ha mitt bröd?
Ja, ta det bara. Vi ställer det i mitten.
Okej. Jag tar brödet.
Jag tar tonfisktallriken och keso.
-Vilken dressing vill du ha? -Kommer den med dressing?
Jag behöver inte...
Vi har ranch, mögelost, Thousand Island, fransk och italiensk.
Jag tar nog...
Herregud.
-Ranch. -Ranch.
Och till er, ma'am?
Jag tar klimuffinsen, rostad.
-Sir? -Är du på diet?
-Har du någon yoghurt? -Yoghurt?
Nej, det har jag inte.
-Det tror jag inte. -Okej.
Vill du att jag ska fråga?
Jag tar bara keson. Har ni någon frukt?
Menar du en fruktsallad?
Nej, jag menar, ett äpple eller en banan.
Jag tror inte det.
Låt mig kolla.
Vad ska du ha, Karl?
Jag åt precis på det andra stället.
Jag ber om ursäkt, sir, ingen frukt.
-Okej. -Okej.
Då tar jag bara keson.
-Okej. Och till er? -Ja.
Jag tar fattiga riddare.
Kommer med bacon eller korv.
-Korv. -Länkar eller biffar?
Biffar.
-Han sa att han precis åt. -Jag vet.
Förlåt mig.
Jag har det. Där får du.
Om ni behöver någonting annat, så heter jag Kurt.
Okej, Kurt.
Det är "Sound of Music".
Vi har Liesl här vid vårt bord.
Väldigt roligt.
-Vad är så roligt? -Glöm det.
Kom igen.
Har Betty dem i väskan?
Nu?
Precis som mamma.
Kom igen, Tommy.
Det var det jäkligaste.
Vi fick ett paket på posten och det var tungt som satan.
Betty kollar på det och säger till mig:
"Vad i hela världen?"
Det fanns inte ens en returadress på det.
Öppna inte fanskapet. Säkert en bomb.
Jag sa åt Betty att öppna det.
Och vi går ut på verandan.
-Som om det gör det säkrare. -Ja.
En massa hushållspapper inuti.
-Colleen är så rolig, tar ut allt... -Där ligger en tegelsten!
-Vad? -Herregud.
En tegelsten. Det är därför den var så tung.
Bredvid tegelstenen ligger det en liten blond tofs.
-Ja. Ja. -Jag säger till mig själv:
"Vad i helvete?
Vad i helvete?"
Sen drar hon ut ett dockhuvud-
-med en massa blå ögonskugga på.
Hon visste inte vad det var som försiggick.
Jag försöker förklara för henne.
Jag tycker bara att det är så jäkla roligt.
-Vänta...? Vart fick Colleen det ifrån? -Din mamma!
Er mamma skickade den för flera månader sen.
Nej.
Colleen var alltid på mamma för att hon sparade på allt.
Mamma hade alla de här dockorna som saknade delar.
Så, som ett skämt, skickar hon dem till mina flickor i julklapp.
Colleen och flickorna tar av huvudena och sminkar dem-
-och ger tillbaka dem.
Hon älskade det, förstås.
Hon brukade ha dem i sin väska.
Jag tror att de utövar voodoo.
Exakt!
-Varför fick jag aldrig det? -Det är en tjejgrej.
Fick Vicky det?
-Nej! Det är sjukt. -Nej!
Kom igen. Nu är vi snälla.
-Pappa, du hatar henne. -Jag hatar henne inte.
Ni är grova.
Det är svårt att vara utomstående i den här familjen.
Jag har ett tillkännagivande.
Jag kan lite gärna göra det nu.
Det har varit ganska jobbigt i huset-
-sen er mamma gick bort.
Minst sagt.
Betty har varit en väldigt bra och lojal vän.
Så vi har bestämt-
-att vi ska gifta oss i maj.
Det är toppen, pappa.
Det är underbart.
Betty är väldigt rar.
Ja, och hon har dockhuvudena.
Som en...
En välsignelse från andra sidan.
Tack, Karl.
Tack.
Eftersom vi ändå pratar, så har jag ett tillkännagivande.
Herregud.
Phillipe-
-och jag har bestämt oss för att adoptera.
-Herregud. -Det är underbart.
Jag får bli faster igen till ett litet barn
När sker det här?
Vi ansökte till fosterhemmet-
-och vi fick vårt lisens förra veckan.
-Colleen visste om det. -Hon skulle älska det.
-Ja, det skulle hon. -Hon skulle ha skrattat ihjäl sig.
Ja, eller hur?
-Hon skulle ha skrattat. -Betty med dockorna.
Jag hoppas att ni är redo för många sömnlösa nätter.
Tack.
-Hej. -Här har du, pappa.
Nej, Daniel.
Jösses.
-Japp. -Ja.
-Tack. -Allt okej?
Kanske något litet i kuvertet.
-Danny! -Japp?
Åker du med mig eller flickorna?
Jag har plats i min bil.
Det är en jättebra idé.
Varför åker du inte med Karl?
Kom igen, Dan.
Han stannar säkert för en drink.
Låt mig sätta fast bältet. Förlåt, Karl.
-Vänta på Karl. -Ni kan åka, vänta.
-Ni kan åka, ni kan åka. -Nej, nej.
Hörni! Dan!
-Dan, vad...? -Han letar taxi.
Han tror att han är i Manhattan.
-Ni kan åka. Kör! -Kom igen!
Kan vi kalla på taxi?
Tror han att han är på Broadway?
Karl, vänta!
Och jag tror att folk förstår att det är därför som alla onda krafter-
-speciellt liberalerna, hatar honom.
För att han är bra, han är bra.
Han är inte en av de falska... "Jag vill hjälpa flyktingar.
Jag vill hjälpa könsflytande... Formade... Vad det nu heter."
De som berättar hur bra de är...
-Har du något emot? Bara... -Nej, snälla.
-Okej. -Ja. Jag känner dig.
Du vet? Det är inte schysst.
-Det kommer att snöa. -Nej, det är regnmoln.
-Okej. -Ja, det kommer att regna.
Det kanske skiner upp senare.
-Lite solsken. -Du vet vad man säger:
"Gillar du inte vädret, vänta fem minuter."
Okej.
Visst.
Ja. Fem minuter.
Sen ändras det, visst?
Så...
Ni ska skaffa barn?
Japp.
Väntar ni inte lite sent?
Jo, det gör vi.
Bättre sent än aldrig.
-Det var så vi tänkte. -Ja.
-Grattis.
-Ja. -Det är bra.
Ja.
Hon...
Ja, Colleen hade älskat det.
Att ni skaffar barn, hon...
Jag vet.
Hon skulle ha älskat det.
-Ja. -Vet du vad hon sa till mig?
Hon sa att du skulle bli en fantastisk pappa.
Ja.
Jag vet inte.
Det kommer du.
Hon är jätteivrig.
Sa att hon skulle komma när hon var ledig.
Det skulle kunna funka jättebra.
Speciellt om jag är mycket i LA.
Schysst.
Lämna mig i Brooklyn med en nyfödd.
Jag vet. Du vet hur det ligger till.
Ja, men lyssna-
-när jag hittar min bebis kommer jag ändå inte behöva dig längre.
Du kan bara skicka checkar. Vi klarar oss. Ja.
Du kan hälsa på.
Herregud.
Pojkar...
...kom och möt mina bebisar.
Mare säger att vi måste köra in till kanten där framme.
-Varför? -Jag vet inte.
Hon ber oss köra åt sidan så snart vi kan.
Nästa kvarter.
Vad sägs om...?
-Vad sägs om där? -Ja.
Ja.
-Solen kommer fram. -Jag sa ju det.
Du sa att det skulle regna.
-Men du sa vänta fem minuter. -Jag förstår.
-För tusan! -Okej då!
Nå...
-Som om jag behöver det här. -Vad händer?
Bilen ryker.
Vi har ändå inget annat för oss.
Du behöver nog bara lite olja.
-Tror du det? -Japp.
Varför ber du inte din man att köpa en ny bil?
-Det här är den nya bilen, Allie. -Okej, jag förstår.
Helvete. Kan du hämta olja åt mig?
-Visst, genast. Jag hämtar det. -Tack.
Vill du ha något att äta?
-Ska hon köpa mat? -Jag tror att hon skämtade.
-Pappa då. -Vad är på gång?
Du vet, vi är oss själva.
Det är som att vara i en uppsättning av "Inför lyckta dörrar".
"Huis Clos."
Du förvånar mig alltid.
Man måste hålla postkunderna på tårna.
Och jag har mycket tid att läsa.
-Kommer du in? -Fan heller.
Förlåt, pappa, bilen började ryka.
Varför?
-Vad trodde du...? -Oljan behövde bytas.
Hej, det är Phillipe. Du vet vad du ska göra.
Förlåt mig.
Hej, jag såg att du hade ringt.
Dålig mottagning här ute. Jag tänker på dig.
Hursomhelst. Jag ville bara höra hur det är med dig.
Ring mig. Älskar dig.
Hej då.
Hur är åkturen med Karl?
Börja inte.
-Varför är han ens här? -Han är hennes make.
Han var det och hon lämnade honom.
Jag tror att han hoppades att de skulle bli tillsammans igen.
-Jag tror inte det hade hänt. -Inte?
-Hon bodde i Als källare. -Jag vet.
Jag tror inte ens att hon visste vad hon letade efter.
Jag trodde att hon var på väg uppåt.
Minns du vad mamma sa efter att hon...? Efter det senaste?
Nej, vadå?
Hon sa: "Jag har väntat i 20 år på att det skulle hända."
Vad gjorde hon ens här?
-Hon var hembesökande sköterska. -Varför här?
Det var väl bra betalt. De anställde henne i fyra månader.
-Varför lämnade hon hundarna hos Karl? -Hon kunde inte ta med dem till Allie.
Worf hade slitit sönder dem.
-Herregud. -Jag tror att vi blir kallade.
Okej.
-Dan, Mare. -Ja.
Kan ni upprepa det för mig?
Ja, okej.
Så, sakerna vi är intresserade av-
-borde vara hos rättsläkaren?
Rättsläkaren. Okej, uppfattat, ja.
Jag behöver en penna genast. Skynda och hämta en penna åt mig.
-Okej. -Jag måste skriva ner det.
-Vänta lite. -Vad behöver du?
-Pappa, ge mig... -Jag behöver en penna.
Jag kan skriva det i min telefon.
-Din telefon hjälper inte... -Min iPhone.
...när jag är här och du är där, eller hur?
Vad är det för slags...? Förlåt.
Okej. Jag gör det inte nu.
-Hallå? -Jag hittade en, pappa!
-Du, Karl, vi behöver inte... -Här är pappret.
Okej, vänta lite.
-Vad gör du? -Jag måste ta av vantarna.
Om jag hade använt telefonen...
Du petade mig nästan i ögat.
-Jag lyssnar. -Du kan göra något annat.
Kan ni hålla käften?
-Suzanne? Suzanne Skeers. -Suzanne.
Skeers.
-Hur stavar man Skeers? -S-K-E-E-R-S.
Kan du ge mig hennes telefonnummer?
-753... Okej, jag har det. -Ja?
-555... -555...
-Ja, 04... -04.
08. Okej. Jag har det, ja. Kan du förklara det här för mig?
-Jag är tillbaka! -Hej...
Jag har oljan.
-Vad är det frågan om? -Hallå?
-Vadå? Nej, vadå?
Vill du ringa Suzanne Skeers nu?
Ja, vi ringer...ringer henne.
-Redo? -Vad är numret?
-Det är 1... -753-555-0408.
-753... -555-0408.
-555... -555...
-04. -0408.
04...
-08. -08.
Han är beroende av den där telefonen.
Jag behöver dig inte längre... Dina instinkter.
-Är du okej? -Jag är okej, älskling.
Jaha, det är du.
Oroa dig inte för mig.
Vi är i god form.
Jag vet inte.
-Han behövde en kvinna. -Vad händer?
-Han behövde hennes telefonnummer. -Vad gör du?
Det var rea på thanksgivingdekorationer.
Jag kunde inte stå emot. Och hundmat.
Ska du bära på det där på planet?
Worf är stor. Han äter mycket. Det var rea. Det är ont om pengar.
Du kommer behöva betala lika mycket för extra bagage.
Det tänkte jag inte på.
Jag har en granne med hund.
Jag kan ge henne det.
Eller så kan vi smaska på det i bilen.
Okej, pappa, vi är redo nu.
-Hon är redo för avfärd. -Tack så mycket, jag uppskattar det.
Satte du tillbaka locket?
-Vart ska vi? Någon som vet? -Locket är på.
-Hallå? -Du kan åka med mig.
-Vem åker jag med? -Hopp in i biljäveln.
Kan jag? Ska jag?
Hej, pappa.
Nej, jag tror inte att det kommer att gå.
Om hon är orolig för att synas med oss-
-kan vi väl hoppa in i en bil?
Som det var förr.
Okej, japp.
Okej, hej då.
-Herregud. -Tack för hjälpen.
På riktigt?
Jag måste dokumentera.
-Det är som när vi var barn. -Maratonresor till Florida.
Va?
Bara...
-Pappa? -Vem pratar Tommy med nu?
Han låtsas hata allt som är modernt, men kolla på honom.
Han lät aldrig mamma lära sig om datorer.
Han brukade sitta och rätta henne-
-innan hon ens tryckt på något.
-Till slut gav hon bara upp. -Ja, hon föredrog människor.
Detta skulle döda henne.
Glad att hon slipper se det här.
Ja.
-Ibland blir det så. -Har du med benet? Okej.
Har du med benet? Okej.
-Hej. -Hej.
-Hej, jag heter Tommy O'Connor.
Är det du som är Suzanne?
Hej, mr O'Connor. Jag är Sue.
-Sue. Jag trodde att det var Suzanne. -Nej, Sue är bra.
Ni kan kalla mig Sue.
Det första jag vill prata med dig om...
-Mr O'Connor, jag kan inte prata med er. -Du vad?
Enligt lag borde jag prata med maken.
Jag är maken. Jag heter Karl.
Utmärkt. Om du vill-
-kan du tillåta mig att prata med hela familjen. Det är upp till dig.
Det är okej. Du kan prata med alla.
Okej, det här är vad vi hittade.
Vissa saker samlas in på olika sätt-
-beroende på vem som upptäcker kroppen först.
Okej, bilnycklar, det är bra.
-Finns det ett halsband där i? -Herregud.
-Vilken halsband? -Mammas vigselring.
Jag ser det inte.
Jag minns inget halsband, men polisen...
-...tog brevet och några andra saker. -Brevet?
Jag vet inget om något brev.
Inspektören nämnde det. Jag var inte säker på vad för slags brev det var.
Som jag sa, vissa saker är inte i vår jurisdiktion.
Ni får ta upp det med polisen.
Pappa, varför är polisen involverad?
Det är det första jag hör om det här... Det här brevet.
Ingen visste något om ett brev.
-Din pappa gjorde det. -Pappa?
Vänta lite, Allie!
Jag ville inte ta upp det innan jag visste mer om det.
Jag tycker det är onödigt att dra några slutsatser.
Hon var deprimerad och lämnade ett brev.
Det finns inte så många slutsatser att dra.
Vi vet inte, Karl.
Vi pratade i måndags. Hon var jättestressad och trött.
De jobbar 14 timmar i sträck. Hon var på ett nytt ställe.
Jag tror att det finns många faktorer.
-Jag tror... -Visst.
Men vi vet att det inte var en olycka.
Sue, kan vi prata i enrum?
Förlåt, men det kan jag inte.
Okej, okej.
Jag vet att vi alla undrar-
-vilka händelser som har lett hit.
Vi vet inte riktigt.
Jag vet inte ens var hon är just nu.
Enligt vårt protokoll-
-togs hon till bårhuset efter vår obduktion-
-och väntar på kremering.
Herregud.
Får man se kroppen?
Det är en polisiär procedur, så jag vet inte.
-Okej. -Men...
Jag vill inte se kroppen. Jag...
Jag tror inte att hon skulle vilja det.
Okej.
Här är obduktionsrapporten. Jag ger den till dig.
Rapporten är ganska teknisk.
Om ni vill så kan jag berätta vad jag hittade.
-Jag vill veta. -Dan.
Okej.
Dan.
Kan jag få se väskan?
Ja.
Vänta en sekund.
Kroppen hittades av James Dunnant.
Han var förvaltaren-
-och hade försökt ringa dagen innan angående hyran.
Den betalades veckovis och han sa att hon var sen med att betala.
Jag vet inte hur många veckor. Två eller tre.
I vilket fall så hade han lagt en lapp under dörren dagen innan-
-och kom förbi för uppföljning.
Han knackade och väntade-
-och efter några minuter gick han in.
Lägenheten var i oordning.
En växt hade ramlat omkull och blockerade vägen.
Han såg något som liknade en blodpöl vid diskbänken.
I vardagsrummet såg han flera tomma spritflaskor...
...och olika redskap.
Han gick sen in i sovrummet, som var tomt, förutom en byrå-
-och såg blod på väggen och på täcket på sängen.
Han fann henne i badrummet.
Hon hade avlidit där, nära duschen.
När jag kom dit tog jag hennes personliga saker-
-och gav dem till inspektören.
I badrummet såg jag en whiskyflaska som nästan var tom.
Jag hittade också en tom burk sömntabletter.
Hon hade snittat upp båda handlederna.
Hon hade också skurit sig i blodådern innanför armbågen.
Jag tror att det var en kombination av faktorer-
-pillren, alkoholen och blodförlusten.
Det är inte vårt jobb att gissa motiv eller kategorisera vad vi hittar.
Men jag måste säga, att i det här fallet-
-var det någon fast besluten att dö.
Jag vet inte om det hjälper dig.
Du, Danny.
Tycker du att vi ska behålla de här?
De är bara chips.
Vi behöver inte spara dem.
Jag vet, men jag tänkte att det kanske var det sista hon åt.
Tycker du vi ska spara dem?
Ja.
Okej, vi tänker på saken.
Jösses.
-Vad gör du? -Försöker göra det beboeligt.
Hur många översvämningar har det varit här?
Ibland får man inte välja.
Ingen bad dig lämna din underbara man.
Jag tog den där stolen åt dig.
Pappa rensade ut och jag räddade den.
Vikingaskeppet då?
Nej, jag var inte snabb nog.
Nej. Det var det bästa. Jag älskade den. Den var drygt två meter lång.
Minns du att den hängde över spisen i det första huset?
Minns du ens det huset?
Är du hög?
Jag traumatiserades i det huset. Där var jag full för första gången.
Omöjligt. Du var 11 år när vi flyttade.
Exakt! Det är det jag menar.
Har du sömntabletter?
Nej.
Va?
De jag gillar är receptbelagda.
Och de vägrar att ge mig ett då jag är opålitlig.
Tror du att du kan ge mig ett?
Jag är bara...
...så jäkla trött.
Du kan vila nu när du är här.
Kom igen!
Jag kan inte springa i de här skorna!
Colleen!
Vart tog du vägen?
Skit också.
Du skrämde mig, tjejen.
Kom igen.
Jag menade det inte på det sättet.
Det var du som sa att du inte var nöjd med din vikt.
Jag höll bara med dig.
Du måste ta tag i dessa saker och krossa dem till marken.
-Jag vet, pappa. -Du vet, du vet.
Jag har haft stunder av depression-
-eller vad man vill kalla dem.
Man måste vara disciplinerad.
Colleen i kontroll.
Du får inte tillåta såna tankar.
Tänk i de banorna.
Okej.
Pappa?
-Pappa? -Ja?
Så...
...jag tror att jag ska göra sån där chockterapi.
Judas Priest.
Vad kommer det att kosta?
Jäklar.
-Vad är det? -Den förbannade saken har dött.
Har du din laddare?
Nej, för tusan.
Se dig omkring. Det finns massor av laddare här.
Jag tror att Colleen använde ett uttag för allt.
Låt mig sitta ner en stund.
Jösses.
Dags att fortsätta.
-Jag klarar av det. -Perfekt.
Jag ska...
...lägga de här grejerna i Karls bil.
De ber oss betala hyran!
Han gör bara sitt jobb.
Han menade inte att uppröra dig.
-Han är som en gam. -Herregud.
Väntar på tillfället att slå till.
Han ber oss betala den jäkla hyran!
-Vänta lite. -Vad händer?
Snubben, förvaltaren.
Han ber om pengar nu?
Snubben på framsidan?
Jag vet inte vad han heter.
Har han en räkning? Har han ett register?
Hur fan ska jag veta det?
Jag spenderade hela morgonen med att samla ihop min döda dotters grejer-
-och den här idioten börjar vifta med ett papper.
-Pappa. -Vad?
Vi går och pratar med honom nu.
Nej, den snubben ska inte komma in hit.
Ni blir arga på fel person!
Låt det vara.
Ni stressar upp er själva!
Hon betalde säkert inte honom!
Hon var aldrig bra med pengar.
Vad pratar du om? Vad fan pratar du om?
Hallå!
Ursäkta mig! Hon var petnoga med pengar.
Jag har sett hennes bankkonto. Det är tomt.
Varför kollar du hennes konton?
-Jag är hennes man. Jag har rättigheter. -Nej, hon lämnade dig.
Hon skulle skiljas från dig.
Vilka rättigheter tror du att du har?
-Passa dig! -Herrn!
Lämna mig i fred! Hjälp mig, Allie.
Jag tror verkligen inte att hon tänkte gå tillbaka till dig.
Hennes terapeut sa åt henne att lämna mig.
-Annars hade hon aldrig gjort det. -Hon var olycklig.
Hur vet du det?
Jag vet för att jag var med henne för två veckor sen.
Vi pratade om allt. Hon höll på att börja om på nytt.
Hon tänkte inte gå tillbaka till dig.
Hon sa att hon ville skilja sig.
Så nu gaddar ni ihop er mot mig. Den här familjen håller alltid ihop.
Jag hörde aldrig er säga till henne att komma tillbaka!
Gör man inte så i ett äktenskap? Man jobbar på det?
Varför tror ni att jag är här?
Hon var min fru!
-Min fru. -Karl...
-Hela grejen... -Ingen gaddar ihop sig.
Jo, det gör ni. Ni är som ett gäng.
Ni...
Minns du den gången på flygplatsen, när snubben trängde sig före dig-
-och vi alla gaddade ihop oss?
Det var roligt.
Vem var där? Mamma. Mamma var där.
Colleen.
Minns du det?
-Ja. -Minns du det?
Hon gick fram till snubben, hela vägen fram.
"Ställ dig längst bak i kön!"
Var...? Var är Karl?
Han sprang nog iväg.
Äntligen.
Kom igen.
Du måste be Karl om ursäkt.
För vadå?
Han är upprörd.
Vi är alla upprörda.
Jag vet att vi alla är upprörda, men han är hennes man.
Jag är hennes bror.
Jag kände henne längre.
Jag menade allt jag sa. Jag ber inte om ursäkt.
Okej. Sak samma.
Jag bryr mig inte ens längre.
Kom igen.
Okej.
Mare.
Vad hände med mitt gäng?
Light eller extra smör?
Kom igen. Är det ens en fråga?
Jag jävlas bara. Jag känner min man. Titta. Kolesterol i en skål.
Åh, ja.
Vilken tid är mäklargrejen imorgon?
Kl. 11.00.
Det betyder att jag kan sova ut.
Jag är världens lyckligaste tjej.
Vad kollar du på?
Dig.
Sluta! Jag försöker kolla på filmen.
Jag älskar dig.
-Förlåt. -Det är ingen fara.
-Hörni. -Ja?
Jag fick tag på Colleens telefon.
Jag har kollat igenom den.
Se där.
Alla samtal är från oss.
Ja.
Kommer Karl?
Nej, han åkte till hotellet.
Er bror kommer snart och han vill träffa honom där.
Hur är det med honom?
Karl?
Nej, Sean.
Jaha...
Jo, han...
Han mår bra, antar jag.
Han är ledsen att han inte är här.
Vicky lät honom inte åka.
Vi vet hur hon är.
Galen.
Inspektören ringde mig, angående fallet.
De var tvungna att avsluta fler grejer för att kunna stänga fallet.
Men att han ska kalla det för en oavsiktlig...
Oavsiktlig överdos.
Så...
Så de beslutade att det var en oavsiktlig överdos...
...eller är det vad de kallar det för?
Vart vill du komma?
Jag tror att det är vettigt.
Jag tror inte att hon...
Jag tror att hon-
-hade ett ögonblick där allt såg hopplöst ut.
-Ja. Det blev bara för mycket. -Ja.
Jag tror inte...
Jag tror inte att hon någonsin trodde att det skulle sluta...
...som det gjorde.
Det är viktigt att vi är tydliga med...
Jag bara... Jag...
Det är inte bättre för någon om saker blir förvirrade.
Dan.
Ingen känner till hela historien.
Vi vet inte vad som faktiskt hände.
Men jag tycker, med tanke på hennes historia-
-att det är ganska tydligt. Du minns... Vad var det?
Februari när mamma var döende?
Nej, det var annorlunda.
Det var ett uppenbart rop på hjälp.
Ja, visst. Men det här.
Var annorlunda.
Det var en olycka.
-Det var vad de sa, eller hur pappa? -Ja.
Oavsiktlig överdos.
Vilket innebär att vi kan begrava henne med er mamma.
Visst.
Jag förstår.
Läste de det där brevet?
Okej, Dan.
Vad stod i det?
-Vadå? -Vad stod det i brevet?
För tusan, Dan.
Jag tror att de är viktigt att vi är ärliga.
-Ja. -Sa de vem det var till?
Jag menar-
-var det till Karl?
Nej, det var inte till Karl.
Vem var det till?
Var det till oss?
Judas Priest.
-Vem var det till, Dan? -Jag vet inte. Jag såg den inte.
Så...
Pappa.
Vad?
Vem var brevet till?
Herregud.
Det var till hundarna.
Till hennes hundar.
Hon sa att hon var ledsen.
Det var allt.
Herregud.
Herrejävlar.
Jag vill inte höra sånt där.
-Håll bara tyst. -Förlåt.
Jag vill inte höra sånt.
-Förlåt, pappa. -Håll bara tyst.
Jag kan inte tro det.
Skrev hon ett brev till sina hundar?
Jag menar, det...
Det är helt galet.
Eller hur?
Hon skriver ett självmordsbrev till sina hundar?
Hon älskade dem ju.
Ni är ett gäng dårar.
Vi måste diskutera en sak till.
De ska kremera henne om en eller två dagar.
Jag skulle vilja ha lite av hennes hår.
-Jag med. -Jag med.
-Det menar ni inte. -Pappa.
-Det är lite makabert att... -Pappa.
-Jag vet inte om jag kan övertyga... -Pappa!
-Vad? -Det är inte en förfrågan.
-Okej. Är ni redo? -Ja.
Hamburgare.
Sean!
Nu börjar det roliga!
-Sean! -Hallå där.
Hur är det med dig?
-Min tendens. -Det var självpublicerat.
Bra. Väldigt bra.
Kommer ni...? Kommer ni ihåg bilden?
-Vilken bild? -På er säng.
Menar du när vi alla var hos Mare?
Geoffs begravning.
-Ja, vi var alla på sängen. -Ja.
Pappa försökte skriva sitt minnestal-
-och han ville läsa upp det... -Och mamma avbröt hela tiden.
Jösses. "Mammus interruptus" kallas det.
Jag försökte vara allvarlig och ni avbröt hela tiden.
Mamma fortsatte säga: "Åh, Tom. Tom.
-Mina fem barn. Åh, Tom." -Det har jag hört henne säga ofta.
-Du spelade in allting. -Ja.
-Hade du inte din kamera? -Det stämmer!
Jag visste att den var på.
-Du såg inte kameran röra på sig. -Jag såg kameran.
Sen fortsatte alla komma in. Minns du, Karl?
-Ja. -Jag tror att de letade efter Colleen.
Nej, hon hade min jäkla plånbok.
Eller hur?
-Vem tog bilden? -Danny.
-Jag minns. -Nej.
Det var Judy. Hon använde min telefon.
Judy.
-Sängen var full! -Judy.
Den var full! Ni hade 16 personer i den.
-Har du en kopia av det fotot? -Ja.
Jag använde det till mammas minnesstund.
Phillipe kom in. Han dök på sängen.
Phillipe kom in.
Åh, Phillipe.
Jag saknar honom.
Jag önskar att han var här.
-Ring honom. -Nej.
Jo, ring honom.
Ring honom.
Kom igen, ring honom.
Phillipe!
Sänk volymen!
-Vi kommer att bli utslängda! -Vi är de enda här!
-På riktigt? -Kom igen, Dan.
Herregud, hörni!
Jag vet inte ens om han är vaken.
Det är två timmars tidsskillnad till New York.
-Hallå. -Jag vet inte ens var vi är.
Hallå.
-Hallå, hej. -Ge mig telefonen.
-Hallå? -Nej. Min.
-Det låter som en fest. -Phillipe.
-Hej. -Vi saknar dig.
Vi önskar att du var här.
Jag saknar er också, men någon måste ta hand om hunden.
Dumheter. Du vet att du kan flyga med hundar.
Du är bara rädd för oss.
Phillipe!
Hej, Phillipe!
-Karl! -Hej, Karl.
Nej, det är verkligen Karl.
-Jag vet. -Hur mår du?
-Du känner aldrig igen honom. -Var är ni?
-Hej, -Nej.
Alla är i mitt rum.
Dan och jag delar sovrum igen.
-Precis som förr. -Det är ingen våningssäng, dock.
Jag kom precis från Minneapolis.
Jag kommer in och hela mitt rum har tagits över-
-av totala galningar.
-Hela familjen! -Ja. Det låter vilt.
Ge mig min telefon. Kan jag få min telefon?
På riktigt, när kommer du till Kansas?
Sluddrar...? Sluddrar du?
-Hon är borta. -Nej.
Hon är borta.
Hon är precis som mamma. Ett glas vin och hon är packad.
Lämna er mamma i fred.
Tro inte på ett ord.
Fånga, Karl!
Kom igen.
Ge mig telefonen.
-Karl! -Vad är det?
-Ge mig min telefon. -Jag har den inte!
Vem har den? Pappa?
Pappa. Snälla, ge mig min... Tusan också!
-Hallå. -Mare!
-Karl! -Sluta!
-Aj, min bröstvårta! -Het potatis.
Herregud, hörni!
-Väx upp för fan! -Bebis.
Hallå?
Dan?
Herregud.
Han är minstingen nu.
Japp.
Där har du rätt.
-Hej. -Hej.
Hur är det med dig?
-Du, Dan. -Du vet...
-Det är din låt. -Jag tänkte på dig idag.
-Du måste sjunga! Höj volymen. -Gör det inte.
Han vill inte.
Dan! Danny, kom igen, du måste sjunga!
Jag pratar med Phillipe.
Danny, du måste sjunga!
Kom igen, Dan.
Colleen skulle älska det här.
-Jag vill inte. -Kom igen!
-Sean, kom igen! -Okej.
Gör det inte, Sean.
Sean, kom igen!
Kom igen.
-Kom igen, hjälp mig. -Hörni.
Herregud. Jag försöker prata med Phillipe.
-Han vill inte. -Jag är inte en tränad säl.
-Vad är problemet? -Jag vill inte sjunga!
Kom igen, kom igen!
Jag vill inte sjunga!
Hörni.
-Danny! -Jag vill för fan inte sjunga!
Håll käften för fan!
-Hallå? -Herregud.
-Jo. -Vad händer?
Vi har lite roligt.
Jag är inte en tränad apa! Okej? Ni...
Jag kan inte göra det på beställning!
Det är bara... Det...
Herregud.
Ja.
Ja, jag vet.
Ja.
Ja, det är okej, hjärtat.
Det är okej. Jag vet.
Ja. Ja.
Jag vet. Jag vet.
Det är okej.
Jag vet.
Hej, Phillipe.
Är han okej?
Ja, han är okej.
Det har bara varit en sån dag.
Han ringer dig lite... Lite senare.
Ja. Du vet var jag finns.
-Okej. -Tack.
Leener brukade berätta hur Dan torterade henne när de var små.
-Utmärk tajmning, Karl. -Ja.
Han brukade ligga under hennes säng-
-och dra ner hennes täcke jättelångsamt så att hon började gråta.
Sen sprang han till sitt rum och då...
Mamma gick dit och frågade:
"Vad är det som är fel, Colleen?"
När var...? När var det?
Du vet inte ens hälften.
Då vill jag inte att ni berättar det nu.
Visst.
Det är lustigt.
Hon var bara barnet när jag började högskolan. Jag kände henne knappt.
-Hon var minstingen. -Du kände henne.
Jag menar att jag missade hennes barndom.
När vi började tillbringa tid tillsammans, var hon en...
En knäppskalle?
-Allie. -Det är sant.
Det är så... Det är så sant!
Hon var helt galen.
Hon var unik.
Unik.
Hon var...
Hon var en braksuccé och hon var besvärlig.
Hon var så smart.
Och så stark.
Och så kärleksfull.
Ja. Allt det och mer.
Jag kanske bara försöker...
...lista ut hur mycket tid vi faktiskt hade tillsammans.
Det spelar ingen roll.
När du var med henne var det som om ingen tid hade gått.
Ja.
Jag antar det.
Ja.
Pappa sover.
Det har varit en lång dag.
Ja.
Vi brukade se dig som nästan övermänsklig.
Men nu kan jag se klart-
-och jag ser dig som du är.
Helvete. Vad är det?
"Du skriver om konst, men du vet ingenting om det.
Dina böcker som jag brukade beundra är inte..."
Stopp! Inte för mycket på en gång. Ge mig bara första raden.
Men du kunde den inte.
Ge mig första ordet.
Jag fick ingen manual om hur jag skaffar ett jobb åt min bror.
Var snäll. Agera inte. Ge mig en stund tills jag hänger med.
Jag förstår varför Phillipe inte vill hjälpa dig.
Jag går tillbaka.
-Ska du hjälpa mig? -Du sa att jag inte skulle ge för mycket.
-Men du måste ge mig något! -Okej.
"Vi brukade se dig som nästan övermänsklig.
Men nu kan jag se klart."
Det här är hemskt.
Ursäkta mig, det är Tjechov. Du är värre än mamma.
Brukar hon agera?
Hon reser sig upp. Hon börjar agera.
Hon ger alla karaktärer olika accenter.
Herregud! Skit också, ska vi klippa?
-Nej. -Okej.
-Jag skippar det bara. -Okej. Japp.
-Vänd sida. -Okej, okej.
-Okej. -Okej.
Okej.
Jag tänker inte vara tyst!
Jag är inte färdig än!
Du har förstört mitt liv. Jag har inte levt!
-Det är din replik! -Jag kan inte!
Jag kan inte hålla kameran och läsa repliker och kolla dina ord.
Jag måste göra det här. Jag måste skicka iväg det imorgon.
Jag är fast här nere i jävla Virginia-
-med alla republikaner och golfbanor!
Pappa kommer att höra oss och komma ner.
Han kommer att säga: Varför är ni vakna?
Judas Priest!
Jag kan inte göra det här.
-Jag ska lägga mig. Jag kan inte. -Nej.
-Jag tror att mamma gjorde TV-mix. -Nej. Ta inte fram det.
Jag äter upp allt. Nej!
Nej, god natt. God natt. Hej då.
Glädjedödare!
Men, Dan.
Förlorare!
Hallå. Dan.
Jag äter all TV-mix.
Jag brukade se dig som nästan övermänsklig.
Men nu kan jag se klart.
Vi ses i morgon.
TILL MINNE AV KATHLEEN O'HARE DOSTER
VÄLKOMMEN TILL COLUMBIA
Undertextning: Josephine Roos Henriksson