-Du har fortsatt husarrest. -Men hvorfor?
Du vet hvorfor.
Jeg må levere noe arbeid, men ikke få noen ideer.
Du skal ikke forlate bygget i dag. Skjønner du?
Ja.
Jeg skjønner deg.
Jeg fikk problemer på din alder.
Det er ikke gøy.
Slutt med det, da! Du gjør det kun for å være slem!
Det er til ditt eget beste!
Du løy til meg, Hilda, og…
Du må lære at handlinger får konsekvenser.
Vi ses senere.
Mitt eget beste
eller gjør hun det hun tror en mor skal gjøre?
Dette blir en kjedelig dag.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
KAPITTEL 8: FEMTIÅRSKVELDEN
Har du toere?
Det er bare Mr. Ostenfeld.
-Hva er det? -Mr. Ostenfeld. Han forsvant.
Han er der.
Han dukket opp igjen!
Han var borte og tilbake igjen på et blunk.
Kanskje du blunket.
Vi må etterforske!
Du vet at du har husarrest?
Husarrest uten grunn.
Kom igjen, Alfur. Du sladrer vel ikke?
Forræder.
Men Johanna tvang meg til å si fra om du forlot bygget.
Jeg tror ikke jeg må forlate bygget.
Jeg går bare ned.
Det er vel innenfor loven, om den følges bokstavelig.
Og er ikke det viktig for alver?
Greit, Hilda. Ned, men ikke lenger. Og jeg blir med deg!
Hun venter aldri.
Hva har vi her?
Hei!
Vent. Du vurderer vel ikke…
Hilda! Postforskriftene!
TROLBERG TIDENDE
Trolberg Tidende. Det er en gammel én.
Hva skjedde nå?
Du åpnet visst et tidsskrift og renoverte byggets lobby.
Tidsskriftet er nesten 50 år gammelt.
Det samme er mønsteret på stolen.
Alt som så gammelt ut, ser nytt ut.
Alfur, jeg tror vi er i fortiden!
Kjære vene.
Kom igjen!
Nei! Stopp! Jeg lar deg ikke gå ut!
Hilda!
Er dette gaten min?
Enid Hallgrim. Ikke somle.
Fru Hallgrim?
Jeg må påpeke på det sterkeste
at du har forlatt bygget!
Ikke dagen jeg har husarrest.
Godt poeng.
Du finner smutthull.
Nå er det bare én ting å gjøre.
Lag et tidsreisekart.
Alfur! Det er Mr. Ostenfeld!
To av ham?
Hvor mange er det?
Seks.
Syv.
Mystisk.
Velkommen.
Vi er brødre.
Du er litt for ung for nattelivet.
Du bør dra hjem.
Ikke et dårlig råd.
Stilig.
De følger med på den fyren!
Han har samme tidsskrift!
Vi må ha reist tilbake til tidsskriftets dato.
Jeg legger den informasjonen til tidsreisekartet.
TROLBERG TIDENDE
De to er ment for hverandre.
Ostenfeldene likte det ikke.
Hei! Ungen til naboen min!
Hun er på feil sted!
Det er på tide å dra!
Ja!
Hei!
Kom tilbake hit!
Det var nære på.
Hvordan fungerer denne?
Du kastet bort et tidsskrift!
Og de fungerer bare én gang!
Notert.
Hvorfor spionerer du på meg?
Spørsmålet er hvorfor dere spionerte på ham.
Jeg har lov.
Den fyren var meg.
Deg?
Det var en av de beste kveldene i mitt liv.
Jeg dro ut for å høre på litt musikk.
Men i stedet møtte jeg henne.
Kvelden gikk altfor fort.
Jeg ville se henne igjen, men jeg ville ikke virke for ivrig.
Nei, jeg var redd.
Jeg grep ikke øyeblikket.
Jeg trodde jeg skulle få en sjanse til, men jeg fikk ikke navnet hennes.
I flere tiår prøvde jeg å gjenskape den kvelden.
Da jeg fant en reklame for gamle tidsskrift,
bestilte jeg det jeg leste den kvelden.
Og da jeg åpnet det…
Hvordan funker det?
Jeg vet ikke.
Men hver kopi fungerer bare én gang.
Så jeg bestilte flere.
Og nå kan jeg endelig se henne igjen.
Selv om det betyr å se det øyeblikket gli gjennom fingrene mine.
Hva med kopiene av deg?
Mine tidligere turer.
Jeg venter mellom besøkene så det ikke blir for mange.
Har du noen gang prøvd å forandre på ting?
Fortiden er fortiden. Man tuller ikke med den.
Det får alltid konsekvenser.
Han har et poeng.
Det er en grunn til at tidsskriftene tar deg tilbake.
Og det er ikke bare for å sniktitte.
Kanskje du bør gjøre noe?
Jeg vet ikke.
Gjør ikke du noe, gjør jeg!
Nei!
Stopp!
Stopp henne!
-Hvor ble hun av? -Hun gikk den veien!
Nei, den veien!
Takk for en fin kveld.
Bare hyggelig. Jeg mener, takk det samme.
Greit. God natt.
God natt.
Mr. Ostenfeld.
Vet du hva jeg heter?
Det er ikke viktig.
Du må be om å treffe henne igjen. Nå.
Men det er så pågående.
Du får ikke en sjanse til.
Grip øyeblikket, ellers vil du angre resten av livet.
Men jeg…
Stol på meg. Gå! Skynd deg!
Ja.
-Han gjorde det. -Jeg gjorde det.
Jeg visste ikke at jeg turte.
Hilda?
Jeg… Er du…
Hun må være din forrige tur.
Dette er rart.
Kjære vene, jeg må oppdatere kartet.
Jeg liker pilene til ulike tidslinjer.
Hvorfor er jeg…
Nei, hvorfor er du her?
For å hjelpe ham med kjærligheten.
Og det gjorde vi.
Uten konsekvenser.
Hva var det?
Jeg hadde rett. Dette var en dårlig idé.
Hilda, du må komme deg ut herfra!
-Hvem er du? -Deg!
-Meg! -Oss!
Hallo!
Løp!
Hva er det? Og hvor kom du fra?
Jeg er fra fremtiden. Jeg kom så vi ikke blir spist.
Du rotet det til.
Hei! Du er fortsatt her.
La oss fortsette sånn.
Kan du slutte å dra meg?
Jeg er lei for dette.
Det går bra.
Kom deg vekk!
Mr. Ostenfeld, vi må komme oss ut herfra nå!
Nei!
Tidsskriftet!
Mr. Ostenfeld, se!
Jeg kan ikke tro at det er livet mitt.
Hadde jeg bare levd det.
Vent, er det Tildy?
Kjenner du henne?
Hun bor rett rundt hjørnet.
Der er du. Kom igjen!
Vent! Jeg må finne utgaven min.
Glem det! Hilda!
Hun var rett rundt hjørnet hele tiden.
Når den er ferdig med dem, kommer den etter oss.
Vi har bare én utvei.
Vi må finne… Kan du slutte å være vanskelig?
Slutt å dra meg rundt og vær snill mot meg.
Du måtte bare tulle med tiden, hva?
Det var ikke bare min feil.
Du var med!
Ja, det var jeg.
Jeg har vært her før.
Derfor må du stole på meg når jeg sier dette er for ditt eget beste.
Hei! Her borte!
Nei!
Bare løp!
Finn…
På tide å dra!
Det var min feil. Hun prøvde bare å hjelpe meg, og…
Det kunne vært meg.
Det var meg.
Det var ikke din skyld.
Ingenting av det har egentlig skjedd nå.
Kom igjen. La oss dra hjem!
Mr. Ostenfeld!
Løp!
Alfur, det er mammas bil!
En fluktbil! Vi er reddet!
Vent.
Jeg tror ikke tiden er på vår side nå, Hilda.
Gjør jeg det rette?
Jeg ønsket ikke å være en sånn mor, men hva skal jeg gjøre? Jeg…
Johanna, skjerp deg.
Dette blir en kjedelig dag.
Hvor skal vi?
Tildy! Det er et nødstilfelle!
Kom inn. Den forhekselsen varer ikke evig.
Du er akkurat den jeg ville treffe.
-Er jeg? -Ja.
Jeg forelsket meg visst for 50 år siden og giftet meg.
Vet du noe om det?
Du er jenta fra danselokalet.
All vår lykke er takket være deg.
Bra dere er lykkelige.
Tingen der ute er ikke det.
Det kalles en tidsorm.
Bra navn. Veldig beskrivende.
Du har skapt en ny tidslinje med en ny ham og en ny meg.
Tidsormen er her for å bli kvitt de gamle.
Hvorfor er den etter meg?
Fordi han ikke er naboen din lenger.
Så du som møtte ham og dro tilbake, burde ikke eksistere.
Og den versjonen er…
Å, deg.
Og meg.
Akkurat.
Må være mulig å stoppe det.
Det er det.
Men vi trenger den forheksede gjenstanden.
Jeg har én.
Bra. Nå må vi bare ødelegge det.
Nei, det fungerer ikke.
Det er bare en kopi. Det må være originalen.
Dette er min feil.
Nei, Hilda, det er det ikke.
Det første tidsskriftet.
Hvordan fant du det?
Det var jeg som forhekset det.
Jeg ville så gjerne se den mannen igjen,
så jeg dro tilbake til danselokalet den kvelden
og prøvde å finne ham,
men han var allerede borte.
Alt jeg fant, var det dumme tidsskriftet!
Etter all dansingen fikk jeg ikke navnet hans.
Jeg var en skjødesløs ung heks, så jeg…
Håpet han ville finne deg?
Jeg tenkte ikke på konsekvensene da.
Vi kan fikse det.
Hvis den forheksede gjenstanden blir ødelagt,
vil alt som var et resultat av den, bli ugjort.
Alt.
Mener du…
Oss.
Ja. Vi er trygge.
Men jeg er redd tidsormen vil ta dem i stedet.
Jeg kan ikke. Vi kan ikke gjøre det mot dem.
Hva gjør dere?
Stopper dette. Det er på grunn av oss.
Det er urettferdig.
Dere er skapt for hverandre!
Vi vet det. Men ikke på denne måten.
Jeg er glad vi hadde et liv sammen.
Selv om det blir visket ut.
Vi levde det.
Det kan ikke viskes ut.
Det er det som betyr noe.
Kom igjen. Jeg følger deg hjem.
Hvis jeg ikke tar feil, har du husarrest.
Mr. Ostenfeld!
God morgen, Hilda. Og…
Tildy.
Jeg er Peter. Hyggelig å møte deg.
Ha en god dag, damer.
Vel? Gå etter ham.
Fortiden er fortiden.
Jeg tror vi har tuklet nok med den i dag.
Hei, du.
Jeg kan med sikkerhet si
at det var de lengste 35 minuttene i hele mitt liv.
-Mamma! -Jeg sa jeg ikke ble lenge.
Å, Hilda. Jeg…
Beklager at jeg var streng. Jeg mente ikke…
Jeg ga deg ikke mye valg. Jeg…
Du bekymrer deg, og det er jeg glad for.
Men du burde ikke.
Og jeg er lei for det.
-Hvor skal du? -Jeg har husarrest, husker du?
Ja, det gjør jeg.
Takk for at du ikke sa noe.
Jeg vet ikke hvor jeg skulle begynt å forklare det.
Og alt tatt i betraktning, gikk det ikke så verst.
Vi så oss selv dø!
To ganger!
Tekst: Arnfinn Vassbø