CAPITOLUL 8: INSULA ZÂNELOR
Iată-ne înapoi în Tofoten!
Miros prăjitura cu cartofi a mătușii tale!
Am vorbit, David, nu mergem la mătușa Astrid.
- De ce? - N-o să ne lase să facem ce trebuie.
Asta speram și eu…
Îmi împrumuți un costum?
Un costum?
Un costum elegant. Și pantofi.
Hai, răspunde!
De ce i-ai zis?
O ajut pe Hilda, dar n-o pot minți pe Johanna!
Nu există clauză în contracte despre așa un conflict!
Nu răspunde. Trebuie să mă duc acolo.
- Fantastică idee! - Stau în față!
Nu vă iau! Voi ați lăsat-o să se ducă.
Stați acasă și gândiți-vă la ce-ați făcut!
Ți-am spus să nu-i spui!
Hai odată!
Da!
Pe aici!
- Ce e? - Nu cred că vreau să mă mai apropii.
E ceva la chestia aia…
Nu tu intri în ea, David, Hilda intră.
David, am nevoie de tine!
Bine.
- Ciudat… - Ce e ciudat?
- Gropile de unde ne-au scos au dispărut. - Le-or fi astupat, erau urâte.
Au chemat un grădinar sau o grădinăreasă.
La treabă, trebuie să scoatem astea!
Pe toate?
Până la ultimul.
N-o să fie ca data trecută, nu?
Nu. Am talismanul de la mătușa. Cât îl am, n-o să pățesc nimic.
Dă-mi o stație!
Noi vom fi aici.
Sunteți grozavi! Bun, mai știți planul?
Mă auziți?
Te auzim.
Dar acum?
Tot te auzim.
Te și vedem, de fapt.
Dar acum?
- Da. - Și acum? Sau acum?
Prieteni? Frida, ești acolo?
Suntem aici, Hilda. N-ai mai răspuns.
Cred că am trecut.
- Ești bine? - Da, sunt bine.
Am plecat! Vă contactez când trebuie să mă scoateți.
David, acum trebuie doar… Ce faci?
Mă asigur că nu nimeresc și eu înăuntru.
Nu-i dau drumul sub nicio formă!
Nu! Nu acum!
Da…
Știu, băiete, și mie-mi dă fiori locul ăsta.
Nu-mi dau seama dacă ajungem undeva. Credeam că o să se întâmple ceva.
Ți-e foame?
Poftim, băiete!
E talismanul! Mă apără de lucrul la care vreau să ajung.
Poate că e o idee proastă, dar alta nu am.
Ce-a fost asta?
Bună seara, domniță!
Ce loc straniu!
Unde ne duce chestia asta?
O plasă? Oare cine a pus-o aici?
Dă-ne drumul!
Crenguță!
- Dă-mi drumul! Lasă-mă… - Hilda!
Eu sunt!
Tată? Tată!
Crenguță! Trebuie să-l salvăm!
Victoria Van Gale!
Te-ai descurcat excelent.
Mai încolo te spăl pe dinți.
Imaginează-ți ce m-am mirat când ți-am văzut părul albastru prin lunetă!
Și apoi Anders mi-a spus că ești fiica lui.
- Ce cauți aici? - Am venit să te salvez.
Ai venit singură? N-ai fost adusă?
Ce? Am trecut granița și am luat barca aia.
Granița?
- Movila. Am venit cu trenul la Tofoten. - Ai venit din Tofoten?
Nu e momentul să stăm de povești! Hai, băgați viteză!
Toată lumea înăuntru, repejor! Bine ai venit!
A fost cât pe ce!
Uite!
Ce fac?
Nu știu. Par inofensive, chiar dacă sunt un pic scârboase.
Dar dacă te văd, vin și ceilalți.
- Cine? - Cei care m-au adus aici.
La castel, când mă urmărea trolul, am crezut că s-a zis cu mine.
N-aveam unde să mă duc.
Chiar înainte să mă muște trolul, am simțit brațe în jurul meu,
ca și cum ceva mă trăgea departe de el.
Departe de tot.
M-am trezit aici.
Curând, am cunoscut-o pe Victoria.
A creat un sistem improvizat de emisie și am încercat să contactăm lumea.
- Cel puțin eu. - Am primit mesajul tău, de-aia am venit!
N-ai fost aruncată aici?
Ți-am zis, am venit prin movila de zâne.
- Prietenii mei așteaptă să ne scoată. - Bine c-ai adus barca!
Ascultă, Hilda…
Știu că n-am fost alături de tine și de…
Tată, nu e nevoie să faci asta acum.
Da…
Mulțumesc că ai venit după mine.
Mama ta știe?
Nu, dar cred că și-a dat seama până acum.
Încă un motiv să ne grăbim.
Stai aici, mă duc să mă asigur că barca e bună.
- Hilda! - Scuze, nu vreau să deranjez.
Voiam să-ți mulțumesc că l-ai salvat pe tata.
Pentru puțin! Nu puteam să las un seamăn naufragiat să se înece pe mare, nu?
Cred că nu.
Dar simt că pe undeva e și vina mea că ești naufragiată aici.
Draga mea, nu mi se putea întâmpla ceva mai bun decât să ajung aici!
O lume nouă și ciudată, plină de mistere științifice de deslușit?
Nu, soarta m- a adus aici.
Și, fără îndoială, soarta ne-a adus din nou împreună.
Ce e turnul ăsta?
E fascinant, nu?
La început am crezut că e un templu, dar pare un fel de receptor.
Am reușit să-l adaptez pentru transmisiunile mele.
Încă n-am aflat ce scop are de fapt,
dar e un loc minunat pentru a observa vremea.
Nu crezi?
A fost mai ușor decât credeam.
E atât de pustiu!
Nu așa mi-am imaginat că va fi locul ăsta.
Unde crezi că suntem?
Nu știi? Aici e Țara Zânelor.
Țara Zânelor? Ba pardon!
Să știi că ești printre primii vizitatori
ai măreței republici insulare Van Galea!
Aoleu!
Cred că aia s-ar putea să fie Țara Zânelor.
Hilda!
- Hai, băiete! - Așteaptă aici! Pleci când e sigur!
Nu, simt că trebuie să plecăm acum!
Hilda!
Hai pe plajă!
- Barca e bună? - Trebuie să fie!
Vă împing eu.
Stai, tu nu vii?
Eu n-am loc.
Ba ne strângem și încăpem!
Și la ce să mă întorc?
Cred că știm amândouă că n-are rost.
În plus, Van Galea are nevoie de mine.
De noi.
Pe data viitoare, atunci!
Ascultă-mă la radio!
O să te ascult!
Nici nu știi ce mă bucur că am scăpat de craniul ăla!
- Are două picioare? - Nu.
Are trei?
Nu.
Are o limbă lungă și băloasă?
David, am spus că e legumă!
Are limba scurtă și uscată?
Nu!
E… mama Hildei?
Nu cred că înțelegi jocul ăsta.
Frida! David!
- Sigur că sunteți aici… - Hilda a spus că e singura cale.
Și Hilda…
A intrat.
Trebuie s-o scoatem!
- Nu! - Nu!
Avem un plan.
Când e gata să fie scoasă, ne dă de veste. Cu ăsta.
O scoatem acum! Nu cred că vă dați seama cât de grav e.
Tată?
Vâslește mai departe!
Tată!
Vâslește mai departe!
Sunteți siluetele din visele mele, nu?
- Hilda… - Hilda…
Sunteți zâne?
E cineva acolo sau sunteți doar niște mantii goale?
- Hilda… - Hilda…
Ce vreți de la noi?
Hilda, ieșim la liman, hai!
Să dăm tot ce putem!
Ține-te bine!
Uite malul, aproape ne-am întors!
Cred că cineva sau ceva nu vrea să plecăm.
Cred că nu mai avem mult!
David! Frida!
Hilda, tu ești?
Mă auziți? M-am întors, sunt cu tata!
Scoateți-ne acum!
Frida! David!
Nu!
N-o putem scoate, ce facem?
Dă-mi rucsacul!
- Știi o vrajă pentru asta? - Nu.
Credeam că inventarea de vrăji e periculoasă.
Este.
Ar trebui să se întâmple ceva?
Trebuiau să ne scoată! Nu cred că m-au auzit!
E tot mai puternică!
Unde e?
Nu știu!
Hilda!
Nu!
Te-am prins!
David!
Hai!
Hilda!
Închide chestia aia! Acum!
Nu pot!
Mama ta!
Ce-i cu ea?
Nu e cu tine?
De ce să fie?
Voia să te scoată.
Ce?
Am încercat s-o oprim, dar a trecut.
Nu… Nu!
Hilda, stai! Știu ce te gândești,
dar sunt sigur că mama ta se întoarce îndată.
Oameni buni, nu știu cât mai rezist!
- Frida! - Frida!
Frida, trezește-te!
Îmi pare rău!
Hilda, nu!
Haideți! Să săpăm!
Nu!
Bun… cred că acum e acum.
Mamă!
Dacă iar a venit Pooka ăla să-mi ceară vreun papion…
Avem nevoie de ajutor! Și de prăjituri cu cartofi.
Are nevoie de odihnă să-și revină.
Un pic de căprișor măcinat, puțină mentă
și o linguriță de praf de ciulin mov. E-n dulăpior.
O s-o întremeze.
Cred că mă descurc.
Ești băiat bun! Te las pe tine șef cât sunt plecată.
Stai! Pleci?
Dacă ai nevoie de ceva, zi-i lui Loam!
Astrid…
Anders…
Stai! Vrei să…
Mamă?
E cineva?
Bună!
Te simți bine?
Ești zână?
Nu, abia am ajuns aici.
Atunci probabil nu mă poți ajuta.
Cu ce să te ajut?
Locul ăsta e așa mare! Mă tot pierd.
Nu știu unde să caut.
Nu-i nimic. Ce cauți?
Pe părinții mei.
Pe bune? Și eu am venit tot de-aia! O caut pe mama.
Ciudat. Dar înseamnă doar că ne-am pierdut amândouă.
Stăm împreună? Suntem în aceeași oală.
Și mama ta a încercat să plece în Țara Zânelor fără să-și ia rămas-bun?
- Nu, a mea n-a făcut… - Nu suntem în aceeași oală!
Dar mi-ar plăcea.
- Unde crezi că sunt zânele? - Poate le speriem.
Probabil odată erau mulți nou-veniți.
- Nu și de când insula a intrat în declin. - În declin?
Stai!
De ce?
Insula nu vrea să mergem încolo.
Lasă zânele!
În afară de flori, ciuperci și ce-or fi astea,
n-am văzut nimic viu aici.
Se zice că toate creaturile magice sunt de aici, dar zânele le-au alungat.
Pe majoritatea, oricum.
Cum știi atâtea despre locul ăsta?
Nu știu.
Crezi că e bun de mâncat?
Sper!
E nemaipomenit!
Îmi place mantia ta, e tare!
Mersi! Am primit-o cadou. Îmi place puloverul tău.
Mersi! Mama mi l-a tricotat.
Mama!
Ia uite!
Mă scuzi…
Bună!
Mersi buștean!
Ascultă!
- A fost tare! - Am obosit privindu-te!
Asta e bună!
Văd că nu se întunecă.
Cică soarele nu apune în Țara Zânelor.
Mă întreb ce facem mâine.
Termină, te rog! Nu ajută!
Îmi pare rău.
Îmi pare rău!
Crenguță, poți să încetezi, te rog?
Îmi pare rău, prietene, dar n-o aduci înapoi.
Ești bine?
Mama a fost aici.
Aia era…? Hai!
Mamă!
Mătușă Astrid? Ce cauți aici?
Mamă? Tată?
Iartă-mă, draga mea!
Vă rog, nu mă părăsiți din nou!
Hilda!
Prinde-te!
Ce e?
Cunosc locul ăsta.
Voi!
Hilda!
Cine sunteți?
Mamă? Tată?
Fetița noastră!
Johanna!
Mamă?
Hilda?
Cine? Ce?
Ei sunt bunicii tăi.
Bunicii mei? Dar nu mi-ai spus nimic!
Așa e, nu ți-am spus. Am uitat! Cum putut să uit?
M-ați părăsit! M-ați abandonat!
- Johanna! - N-a fost așa!
Când aveam zece ani, m-ați părăsit și ați fugit aici!
Astrid?
- Tu! - Johanna, eu…
Tu ai făcut ceva. Vreo magie de zâne!
Ca să mă faci să uit cine sunt!
Noi…
- Îți putem explica. - Lasă-ne să-ți arătăm!
Phin, ce faci? Hai, până nu ne aude!
- Să mergem! - Ne-a văzut deja.
Arăți ciudat! Eu sunt Lydia. Pe tine cum te cheamă?
Phinium.
Ce nume ciudat!
Ea e sora mea, Astrid.
Sunteți doi! N-am mai văzut pe nimeni ca voi.
Te joci cu noi?
De atunci, deși n-aveam voie să interacționăm cu oamenii,
ne jucam împreună când ne furișam în lumea de deasupra.
Eram prieteni în secret.
Și timpul a trecut.
Până la urmă, eu n-am mai venit.
Dar Phinium rămânea tot mai mult în lumea oamenilor.
Phinium!
Au trecut luni întregi! De ce nu te-ai întors?
Cum ai putut?
E tot mai greu să venim când vrem. Curând, s-ar putea să nu mai putem!
Cum ai grijă de copil dacă nu poți părăsi insula?
Nu mă întorc în Țara Zânelor.
Ce?
Cum ziceai, dacă mă duc, s-ar putea să nu mă mai întorc.
Și pe Lydia n-o pot lua.
Dacă rămâi aici, s-ar putea să nu te mai văd.
Poți să stai cu noi.
Mereu ne-a plăcut aici și la cum merg lucrurile acolo…
Am fi exilați.
Am fi împreună.
Mi-e dor de tine, Astrid!
Ne trebuie o casă mai mare.
Și apoi, Johanna, te-ai născut tu.
Și, pentru scurtă vreme, a fost bine.
Dar te-ai îmbolnăvit.
E tot mai rău.
Nu știm asta! Facem ce ne-au spus doctorii.
Dar n-o să meargă, nu?
Boala asta nu e normală.
Au încercat totul.
Nu totul.
A fost ideea mea.
Părinții tăi au cerut ajutorul insulei, iar insula a răspuns.
Voi salva fata, cu o condiție.
Orice!
Peste zece ani mă voi întoarce și o să-mi dați mie fata.
Nu!
Nu putem!
Ăsta e târgul
și e mai corect decât ați putea spera.
Deși știam că n-ar trebui…
am acceptat.
Cei zece ani au trecut repede.
Nu i-am putut lăsa să te ia.
Și am făcut alt târg.
Să mergem noi în locul tău.
Mamă? Tată?
Și tu să rămâi în lumea oamenilor, cu Astrid.
Dar știam că o să încerci să vii după noi, deci…
Deci m-ai făcut să uit.
Zece ani…
Cum ai putut să-mi ascunzi asta atâta timp?
Am vrut să te protejez.
Să nu trăiești cu durerea pierderii lor.
Am greșit.
Îmi amintesc totul.
Îmi pare tare rău, Johanna.
Deci vrei să spui… că sunt zână!
Ești parțial zână.
Sunt zână! Sunt zână!
Sunt zână!
Cu accent pe „parțial”, Hilda.
Abia aștept să mă întorc, să le spun celorlalți că-s zână get-beget!
Ce e?
Nu ne mai putem întoarce, așa-i?
Târgul a fost încălcat. Părinții și copilul s-au reunit.
Cum adică?
Nu veți mai avea voie să părăsiți insula asta.
Hilda?
Nicio grijă, mamă, găsim noi o ieșire! Ca întotdeauna.
Vorbim cu entitatea care controlează insula
sau găsim un drum secret…
- Nu, Hilda. De data asta, nu. - Dar trebuie să încercăm!
Ți-e dor vreodată de sălbăticie?
Uneori. Nu așa de mult ca înainte. Ție?
Mai mult decât spun.
Mă atrăgea ceva la viața aia și încă mă atrage.
Mereu a fost așa.
Uită-te, Hilda, locul ăsta e incredibil! Și parcă te întorci la vremuri mai simple.
La zilele când hoinăream pe dealuri
și descopeream izvoarele, pădurile și pietrele, doar noi.
Acum putem s-o facem ca o familie adevărată.
Ciudat! Puteam să jur că asta nu era aici.
Crenguță?
David?
Cum te simți?
Nu mă simt rău…
Visam.
Unde e Crenguță?
Ce bine miroase!
E mic-dejunul preferat al mamei tale. Clătite!
De când?
De unde iei ingrediente?
Insula ni le oferă.
Hai! Sunt pentru picnic.
Poftim!
Ce tupeu! Cred că au început fără noi.
Ți-a revenit pofta de mâncare.
Îmi pare rău!
- Pot învăța și eu? - Cu timpul. Văd că sora mea și-a amintit.
- Te ridic eu! - Nu, îmi place să mă cațăr.
Ești o aventurieră, ca mama ta.
Am adus clătite!
Preferatele mele! Dă-mi-le!
- Grozave! - Bine, gata…
Abia aștept!
Nu știu ce crezi că găsești aici sau ce plănuiești,
dar te sfătuiesc să nu o faci.
Știu că n-ai încredere în mine acum,
dar să așteptăm până după micul-dejun înainte să facem ceva nesăbuit, da?
De ce arată așa? Ar trebui să fie mai bătrâni.
Aici nimic nu e așa cum pare.
Vedem totul prin ceața a ceea ce crede insula că vrem să vedem.
Crenguță!
- L-am supărat aseară, sper că n-a fugit. - Trebuie să-l găsim!
Mai știi când ai vrut să alegi locul de picnic?
Și era drept peste o vizuină de vitre? Da.
N-am mai auzit pătură de picnic să facă așa urât.
Ești bine, Hilda?
Da, dar mi-e greu să accept că n-o să-mi mai văd prietenii.
Nu e chiar așa.
Să-ți arătăm ceva!
Majoritatea zânelor au uitat de unde au venit,
dacă s-au născut aici sau au fost aduse,
cât timp a trecut, ce familie aveau…
Groaznic!
Dar unii am învățat tehnici ca să ne păstrăm amintirile.
Așa ne amintim despre insulă și cum funcționează.
Și de-aia știm de locul ăsta.
Un turn de veghe!
Ce e locul ăsta?
Urcă, hai, e-n regulă!
Era un instrument prin care zânele răpeau oameni
fără să pună piciorul pe continent.
Nevoia de nou-sosiți a scăzut,
turnurile n-au mai fost folosite și rostul le-a fost uitat.
Măiculiță!
Ce?
Crenguță?
Frida? David!
Vreo urmă de el?
De ce vedem asta?
Vede ce o preocupă cel mai mult.
Abia când ai intrat prima oară în movilă am știut unde să căutăm.
Dar așa am putut să te vedem.
Și așa l-am adus pe tatăl tău aici.
Nu plănuiam, dar avea probleme și am văzut ocazia să-l ajutăm.
Deci cu ăsta putem călători între lumi?
E o mașinărie de răpit.
Singura lui funcție e să ia.
Crenguță! E cu Loam.
E înăuntru!
Ce?
Îl putem aduce aici?
Dacă îți dorești tu.
Ce zici?
Poate așa ai reuși să te împaci cu situația asta?
Nu! N-ar trebui să găsim căi de a aduce lume aici.
Hilda!
Nu se cade, mamă! Înțeleg de ce tu vrei să rămâi.
Dar e greșit! Toată lumea ne caută. Trebuie să încercăm să ne întoarcem la ei!
Loam, putem vorbi cu Crenguță, te rog? Știm că e acolo.
Crenguță?
Scuze că am țipat la tine. Știu că o vrei pe Hilda.
De-aia am venit. Avem nevoie de tine.
Hai să-ți arăt!
Crenguță, fă-ți treaba!
Ce faci?
Îl ajut să strige mai tare.
Hilda, unde te duci?
Să vorbesc cu cine sau ce conduce aici și să-i conving să ne dea drumul.
N-o să meargă.
Nu te poți înțelege cu ea.
Vorbesc eu cu ea.
Hilda?
Știu că e o situație dificilă…
Mamă, locul ăsta e un vis. Nu e real! Și ei?
Par minunați, dar sunt o amintire.
Pentru ei nu s-a schimbat nimic de când au venit.
Dacă rămânem, asta va fi viața noastră.
Nimic nu va fi nou.
Asta e tot ce vom avea vreodată.
Și chiar e așa de rău?
Gândește-te la ce spui!
Are 13 ani, Johanna.
Ce e asta?
E normal?
Nu, n-am mai văzut așa ceva.
Eu am văzut.
- Sunt vulpile-căprioară! - Ce caută aici?
Spuneai că multe creaturi magice sunt din Țara Zânelor.
Cred că mai pot trece între lumi. E șansa noastră să plecăm!
Frida?
- Bună! - N-a fost înfricoșător.
O fi ajuns Crenguță?
Sunt sigură.
Ce nu știu e dacă se mai întoarce vreunul…
Fascinant!
Insula nu le va lăsa să plece.
Nu cât timp o vrea pe Johanna.
Lăsați-mă să mă ocup eu! Am un plan.
Ce?
Hilda are dreptate, trebuie să plecați!
Mamă?
Abia v-am găsit, nu vreau să vă pierd iar!
Eu am găsit multe aici.
Mi-am recăpătat trecutul.
Dar n-o să-ți răpesc ție viitorul. Viitorul nostru.
Adică…?
Astrid, ce plan ai? Pot merge cu tine.
Trebuie să le ajuți pe ele! O să aibă nevoie de tine.
Astrid!
O să ne revedem, frate.
Ce mai așteptați? La treabă, valea!
Cred că acum e-acum.
Ești gata?
Sunt gata.
Stai cu mine, orice ar fi!
Repede! Insula va încerca să ne oprească.
Bun!
Să mergem acasă!
Fiica rătăcitoare se întoarce…
Nu se-ntâmplă des ca unul de-ai mei să aibă curaj
să se aventureze atât de departe de soare.
Nu arăți prea bine!
Pământul slăbește, dar tu te-ai întors.
Ce dorești?
Te rog ca, în locul Johannei, să revendici viața mea.
Un târg…
De fapt, ți-o cer!
Rugămintea ta e respinsă!
Și cererea ta nu e defel apreciată!
Crenguță!
Revendicarea e revendicare.
Târgurile trebuie respectate, așa ne e legea!
Uită-te la tine! Ești pe moarte.
N-ai nevoie de sânge nou.
Nici nu-l vrei!
Regulile astea se aplică doar fiindcă aderi la o rutină răsuflată.
Destul!
Aceasta e calea. Nu ai cu ce să negociezi.
Ba am un lucru. Viața mea.
Hilda…
Zburăm!
Ce fac?
Nu aveau cum să vină cu noi.
Vă mulțumesc!
- Frida! - Ce?
Hai!
Mulțumim!
Am reușit! Mamă, ne-am întors!
Mamă?
Nu-i nimic, doar că… Nu mă simt bine.
Mamă, ce e?
Sunt bine. N-am nimic.
Boala de când erai mică! Ce să fac?
Viața ta?
O jertfă voluntară de sânge,
cea mai veche monedă de schimb.
Suflet pentru suflet.
Nu-ți poți nega dorința pentru asta.
Ai dreptate.
Nu pot.
Phin?
Uite-i!
Hilda!
Hilda, v-ați întors!
Johanna? Ce s-a întâmplat?
Nu trebuia să insist să plecăm.
Îmi pare rău, mamă! E numai vina mea.
Nu, Hilda.
E doar un pic vina ta. În mare parte e a tatălui tău.
Mamă?
Ne-ai păcălit!
Ești… Cum te simți?
Mă simt bine. Grozav, de fapt.
Bună!
Mătușa Astrid a reușit cumva! Cum crezi că a reușit?
Ești bine?
E ciudat că n-o să fie acolo.
Dle Pooka?
Mătușa Astrid nu e acasă.
N-o să mai deschidă ușa asta. Îmi pare rău.
Aveți vreunul un ciocan mare de lemn?
Și un ananas?
Mă îndoiesc că au. Și nici eu n-am, așa că pleacă de pe prispa mea!
Mătușă Astrid?
Mă bucur să văd că v-ați întors cu bine.
Ce cauți aici? Ce s-a întâmplat?
Nu vă explic în pragul ușii.
Toată lumea înăuntru! Pornesc cuptorul.
- Cea mai tare chestie de azi! - Slavă Cerului, mor de foame!
Dacă-i puteam aduce cu noi…
Parcă mi-am câștigat și pierdut bunicii în aceeași zi.
N-am pierdut nimic.
O parte din mine ar fi rămas acolo,
dar măcar acum știm că sunt acolo
și ne veghează.
Ce s-a întâmplat? Credeam că ți-ai dat viața ca să fim eliberate.
Mi-am oferit-o! Cel puțin am încercat.
Mă scuzați… Nu trăgeam cu urechea, dar n-am putut să nu aud.
Cineva vrea să schimbe locul cu altcineva?
Eu îmi caut o nouă reședință.
Ai fi cumva dispusă să faci un târg?
Așadar, a fost luată o voluntară,
iar mie mi s-au dat papucii.
Și sunt exilată pe veci. Așa pățești dacă te cerți cu cei mai în vârstă!
Victoria Van Gale! Țara Zânelor nu știe ce-o așteaptă.
- În sfârșit! - Ce bine miroase!
Vrea cineva ceai?
Arată delicios!
Cum te simți?
Simt că o să fie bine.
Eu vreau, mersi!
Era și timpul!
- Hai, întârziem! - Stai, nu-mi găsesc cheile!
Verific notițele.
Le-am găsit!
Bine, hai!
Bună!
Mă bucur că te văd! Ce-am ratat?
Pardon!
Hilda!
Asta e stația ta!
Subtitrarea: Raluca Dimitriu