‫- הילדה -‬
‫- פרק 8: אי הפיות -‬
‫הגענו. חזרנו לטופוטן.‬
‫אני כבר מריח את הלביבות של דודה שלך.‬
‫דיברנו על זה, דייוויד.‬ ‫אנחנו לא הולכים לדודה אסטריד.‬
‫מה? למה?‬
‫כי היא לא תרשה לנו‬ ‫לעשות את מה שבאנו לעשות.‬
‫כן. די קיוויתי שזה יקרה.‬
‫אני רוצה לשאול חליפה.‬
‫חליפה?‬
‫חליפה מהודרת. ונעליים.‬
‫נו כבר. תעני.‬
‫אני לא מאמין שסיפרת לה.‬
‫רציתי לעזור להילדה,‬ ‫אבל לא יכולתי לשקר לג'והנה.‬
‫בהסכמי הידידות אין סעיף‬
‫שעוסק בפיצול נאמנויות בהיקף כזה.‬
‫היא לא עונה. אני אצטרך ללכת לשם בעצמי.‬
‫רעיון נפלא.‬
‫אני אשב מקדימה.‬
‫בלי שניכם. אתם נתתם לה ללכת.‬
‫תישארו לשמור על הבית ולחשוב על מה שעשיתם.‬
‫אמרתי לך לא לספר לה.‬
‫קדימה.‬
‫יש.‬
‫מכאן.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא חושב שאני רוצה להתקרב.‬
‫יש משהו בדבר הזה.‬
‫הילדה אמורה להיכנס לשם, דייוויד. לא אתה.‬
‫דייוויד, אני זקוקה לך.‬
‫בסדר.‬
‫מוזר.‬ ‫-מה מוזר?‬
‫החורים שמהם יצאנו. הם נעלמו.‬
‫אולי מילאו אותם כי זה נראה מבולגן מדי.‬
‫גנן או איש אדמה?‬
‫קדימה, לעבודה. צריך להוציא את כל אלה.‬
‫את כולם?‬
‫עד האחרון.‬
‫זה יהיה שונה מפעם שעברה, נכון?‬
‫נכון, אבל כל עוד הקמע‬ ‫של דודתי אצלי, אני אהיה בסדר.‬
‫תן לי מכשיר קשר.‬
‫אנחנו נהיה כאן.‬
‫אין כמוכם. טוב, זוכרים את התוכנית?‬
‫אתם שומעים אותי?‬
‫אנחנו שומעים.‬
‫ועכשיו?‬
‫עדיין שומעים.‬
‫למעשה, אנחנו רואים אותך.‬
‫עכשיו?‬
‫כן.‬ ‫-עכשיו?‬
‫עכשיו?‬
‫חבר'ה? פרידה, את שם?‬
‫אנחנו כאן, הילדה. הפסקת לענות.‬
‫נראה לי שעברתי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-אני בסדר. הכול טוב.‬
‫אני הולכת עכשיו.‬ ‫תשמעו ממני כשתצטרכו לחפור כדי להוציא אותי.‬
‫טוב, דייוויד. עכשיו אנחנו… מה אתה עושה?‬
‫מוודא שלא אכנס לשם בטעות.‬
‫אני לא ארפה מזה בשום אופן.‬
‫לא! לא עכשיו.‬
‫טוב.‬
‫אני יודעת, חמוד.‬ ‫המקום הזה עושה גם לי צמרמורת.‬
‫אין לי מושג אם אנחנו מתקדמים או לא.‬
‫חשבתי שמשהו כבר יקרה בשלב הזה.‬
‫אתה רעב?‬
‫בבקשה, חמוד.‬
‫זה הקמע הזה.‬
‫הוא מגן עליי‬ ‫מפני הדבר שאליו אני מנסה להגיע.‬
‫זה אולי רעיון נורא, אבל זה היחיד שיש לי.‬
‫מה זה היה?‬
‫ערב טוב, גברתי.‬
‫יש כאן תחושה מצמררת.‬
‫לאן הדבר הזה לוקח אותנו?‬
‫רשת? מעניין מי שם אותה כאן.‬
‫היי!‬
‫תעזוב!‬
‫טוויג!‬
‫תעזוב אותי! תן לי…‬ ‫-הילדה!‬
‫זה אני.‬
‫אבא?‬
‫אבא!‬
‫טוויג! אנחנו חייבים לחלץ אותו.‬
‫ויקטוריה ואן גייל.‬
‫כן, כל הכבוד לך.‬
‫אצחצח לך את כל השיניים אחר כך.‬
‫תארי לעצמך כמה הופתעתי‬ ‫כאשר מבעד למשקפת שלי‬
‫הבחנתי בראשך הכחול הקטן מתנדנד לכיווני.‬
‫ואז אנדרס סיפר לי שאת הבת שלו.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫באתי כדי להציל אותך.‬
‫כלומר באת בעצמך? אף אחד לא הביא אותך?‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫חציתי את אזור הגבול ועליתי על הסירה.‬
‫אזור הגבול?‬
‫דרך תלולית הפיות. באתי ברכבת לטופוטן.‬
‫הגעת הנה מטופוטן?‬
‫זה לא הזמן להתעדכן או להתמהמה. בואו נזדרז.‬
‫מהר. כולם להיכנס. ברוכים הבאים.‬
‫ואו!‬
‫זה היה קרוב.‬
‫תסתכלי.‬
‫מה הם עושים?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫הם לא נראים מזיקים, אם כי קצת מגעילים.‬
‫אבל אם הם יראו אותך, האחרים יבואו.‬
‫מי הם האחרים?‬
‫אלה שהביאו אותי הנה.‬
‫באותו לילה בחורבות הטירה,‬ ‫כשהטרול רדף אחריי,‬
‫חשבתי שזה הסוף שלי.‬
‫לא היה לי לאן ללכת.‬
‫אבל ממש לפני שהטרול הגדול הזה אכל אותי,‬
‫הרגשתי זרועות סביבי,‬
‫כאילו נמשכתי אחורה הרחק מהטרול.‬
‫הרחק מכול.‬
‫ואז הייתי כאן.‬
‫זמן קצר לאחר מכן פגשתי את ויקטוריה.‬
‫היא הקימה מערכת שידור מאולתרת‬
‫וניסינו ליצור קשר עם העולם שבחוץ.‬
‫לפחות זה מה שאני עשיתי.‬
‫קיבלתי את ההודעה שלך. לכן באתי.‬ ‫-אז לא סתם הושלכת הנה?‬
‫לא. אמרתי לך. עברתי דרך תלולית הפיות.‬
‫חבריי בצד השני מחכים לחפור אותנו החוצה.‬
‫אז טוב שהבאת סירה.‬
‫תקשיבי, הילדה…‬
‫אני יודע שלא הייתי שם בשבילך ו…‬
‫זה בסדר, אבא.‬ ‫אתה לא צריך לעשות את זה עכשיו.‬
‫הבנתי.‬
‫תודה שבאת לעזרתי.‬
‫אימך יודעת שאת כאן?‬
‫לא, אבל היא בטח כבר הבינה את זה.‬
‫וזו סיבה נוספת להזדרז.‬
‫חכי כאן. אני אלך לוודא שהסירה כשירה לשיט.‬
‫הילדה.‬ ‫-לא התכוונתי להפריע לך.‬
‫רק רציתי להודות לך שהצלת את אבא שלי.‬
‫אין בעד מה.‬
‫לא אוכל לתת לניצול כמוני לטבוע בים, נכון?‬
‫אני מניחה שלא.‬
‫אבל בנוסף, אני מרגישה‬
‫שיש לי אשמה מסוימת בכך שאת ניצולה.‬
‫ילדתי, לבוא הנה‬ ‫היה הדבר הכי טוב שיכול היה לקרות לי.‬
‫עולם חדש ומוזר‬ ‫מלא בתעלומות מדעיות שמחכות לפענוח.‬
‫לא, הגורל הביא אותי הנה.‬
‫ואין ספק שהגורל איחד אותנו מחדש.‬
‫מהו המגדל הזה?‬
‫הוא מרתק, נכון?‬
‫בתחילה חשבתי שזה מקדש,‬
‫אבל נראה שזהו מקלט כלשהו.‬
‫הצלחתי להרחיב את הטווח שלו כדי שאוכל לשדר,‬
‫אבל עדיין לא ברורה לי מטרתו האמיתית.‬
‫אבל זה מקום נפלא לצפות ממנו במזג האוויר.‬
‫נכון?‬
‫זה היה קל משחשבתי.‬
‫זה שומם כל כך.‬
‫אני לא יודעת איך דמיינתי את המקום,‬ ‫אבל ודאי שלא כך.‬
‫איפה בדיוק את חושבת שאנחנו נמצאים?‬
‫את לא יודעת? זו ארץ הפיות.‬
‫ארץ הפיות? בכלל לא.‬
‫אני חושבת שתגלי שאת מראשוני המבקרים‬
‫ברפובליקת האיים הגדולה של ואן גייליה.‬
‫אוי לא.‬
‫אני חושבת שזו ארץ הפיות.‬
‫הילדה!‬
‫בוא, חמוד.‬ ‫-חכי! אפשר לחכות כאן. תצאי כשיהיה בטוח.‬
‫לא, אנחנו צריכים ללכת עכשיו. זה ברור לי.‬
‫הילדה!‬
‫כדאי שנגיע לחוף.‬
‫הסירה תקינה?‬
‫היא חייבת להיות.‬
‫אני אתן לכם דחיפה.‬
‫רגע, את לא בא?‬
‫אין מקום בשבילי.‬
‫דווקא יש. נוכל להצטופף.‬
‫ואז אחזור למה?‬
‫נראה לי ששתינו יודעות שזה לא יעבוד.‬
‫חוץ מזה, ואן גייליה זקוקה לי.‬
‫היא זקוקה לנו.‬
‫עד לפעם הבאה שניפגש.‬
‫תקשיבי לי ברדיו.‬
‫אעשה זאת.‬
‫אין לך מושג‬ ‫כמה אני שמח להתרחק מהגולגולת ההיא.‬
‫יש לזה שתי רגליים?‬ ‫-לא.‬
‫שלוש רגליים?‬
‫לא.‬
‫יש לזה לשון ארוכה וחלקלקה?‬
‫דייוויד, אמרתי שזה ירק.‬
‫יש לזה לשון קצרה ויבשה?‬
‫לא.‬
‫זו… אימא של הילדה?‬
‫אני לא בטוחה שהבנת את המשחק.‬
‫פרידה! דייוויד!‬
‫מובן שאתם כאן.‬
‫סליחה. הילדה אמרה שזו הדרך היחידה.‬
‫היא…‬
‫כן. היא נכנסה פנימה.‬
‫עלינו להוציא אותה.‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫יש לנו תוכנית.‬
‫כשהיא תהיה מוכנה שנוציא אותה,‬ ‫היא תודיע לנו עם זה.‬
‫אנחנו מוציאים אותה החוצה עכשיו.‬
‫נראה שאתם לא יודעים כמה זה רציני.‬
‫אבא.‬
‫פשוט תמשיכי לחתור.‬
‫אבא!‬
‫פשוט תמשיכי לחתור.‬
‫אתם אלה שהיו בחלומות שלי, נכון?‬
‫הילדה.‬ ‫-הילדה.‬
‫אתן פיות?‬
‫יש שם מישהו, או שאתם סתם גלימות ריקות?‬
‫הילדה.‬ ‫-הילדה.‬
‫מה אתם רוצים מאיתנו?‬
‫הילדה! אנחנו מתקרבים. קדימה.‬
‫בואי ניתן את כל מה שיש לנו.‬
‫תחזיקי חזק.‬
‫הנה החוף! כמעט הגענו.‬
‫יש לי הרגשה שמישהו או משהו לא רוצה שנעזוב.‬
‫יכול להיות שאנחנו קרובים.‬
‫דייוויד! פרידה!‬
‫הילדה, זאת את?‬
‫שומעת אותי? חזרתי. אבא שלי איתי.‬
‫תוציאו אותנו עכשיו.‬
‫פרידה! דייוויד!‬
‫אוי, לא.‬
‫אנחנו לא יכולים להוציא אותה. מה נעשה?‬
‫תן לי את התיק שלי.‬
‫יש כישוף שיכול לעזור?‬ ‫-לא.‬
‫חשבתי שהמצאת כישופים‬ ‫זו הפרה פרועה ומסוכנת של החוק.‬
‫נכון.‬
‫גט גרונד ברגואה!‬
‫משהו אמור לקרות?‬
‫כבר היינו אמורים לצאת.‬ ‫נראה שהם לא קיבלו את המסר שלי.‬
‫זה מתחזק.‬
‫איפה היא?‬
‫אני לא יודעת!‬
‫גט גרונד ברגואה!‬
‫הילדה!‬
‫לא!‬
‫אני מחזיק אותך!‬
‫דייוויד!‬
‫בואו!‬
‫הילדה!‬
‫תסגרי את זה! עכשיו!‬
‫אני לא יכולה!‬
‫אימא שלך!‬
‫מה איתה?‬
‫היא לא איתך?‬
‫למה שהיא תהיה?‬
‫היא רצתה להוציא אותך.‬
‫מה?‬
‫ניסינו לעצור אותה, אבל היא נכנסה.‬
‫לא.‬
‫הילדה, חכי. אני יודע מה את חושבת,‬
‫אבל אני בטוח שאימא שלך תחזור בכל רגע.‬
‫חבר'ה! אני לא יודעת כמה עוד אוכל להמשיך.‬
‫טיל מוטוקו!‬
‫טיל מוטוקו.‬
‫פרידה!‬ ‫-פרידה!‬
‫פרידה, תתעוררי. קדימה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫הילדה, לא!‬
‫קדימה. בואו נחפור!‬
‫לא.‬
‫טוב, אני מניחה שזהו זה.‬
‫ואו.‬
‫אימא!‬
‫אם זה שוב הפוקה שבא לבקש עניבת פרפר…‬
‫אנחנו צריכים עזרה.‬
‫וכמה לביבות.‬
‫היא צריכה קצת מנוחה כדי להתאושש.‬
‫כמה גרמים של אגוז מיובש,‬ ‫כמה עלי נענע, כפית אבקת דרדר סגול.‬
‫הכול נמצא בארון המטבח.‬
‫זה יעזור לה.‬
‫אני חושב שהבנתי.‬
‫אתה ילד טוב. אתה האחראי בזמן שלא אהיה פה.‬
‫רגע. את הולכת?‬
‫אם תצטרך משהו נוסף, פשוט תבקש מלום.‬
‫אסטריד.‬
‫אנדרס.‬
‫רגע. כדאי שאני…‬
‫אימא?‬
‫מישהו?‬
‫שלום.‬
‫את בסדר?‬
‫את פיה?‬
‫לא. הרגע הגעתי הנה.‬
‫אה, אז בטח לא תוכלי לעזור לי.‬
‫לעזור לך במה?‬
‫המקום הזה גדול כל כך.‬ ‫אני כל הזמן הולכת לאיבוד.‬
‫אני לא יודעת איפה לחפש.‬
‫זה בסדר. לחפש מה?‬
‫את ההורים שלי.‬
‫ברצינות?‬
‫אני כאן מאותה סיבה.‬ ‫אני מחפשת את אימא שלי.‬
‫מוזר. אבל זה בסך הכול אומר‬ ‫ששתינו הלכנו לאיבוד.‬
‫אולי נלך לאיבוד יחד?‬ ‫נראה שאנחנו באותה סירה.‬
‫אימא שלך גם ניסתה להשאיר אותך מאחור?‬
‫או שניסתה להתגנב‬ ‫לתוך ממלכת הפיות מבלי להיפרד?‬
‫לא, זה לא מה שקרה. היא…‬
‫אז אנחנו לא באותה סירה.‬
‫אבל אני אשמח.‬
‫ואו!‬
‫איפה לדעתך כל הפיות?‬ ‫-אולי אנחנו מפחידות אותן.‬
‫מבקרים חדשים היו פעם עניין שיגרתי,‬
‫אבל לא מאז הדעיכה של האי.‬
‫דעיכה?‬
‫תעצרי.‬
‫למה?‬
‫האי לא רוצה שנלך משם.‬
‫לא רק שאין כאן פיות,‬
‫חוץ מפרחים ופטריות ומה שזה לא יהיה,‬
‫לא ראיתי כאן אף יצור חי.‬
‫מספרים שכל היצורים הקסומים באו מכאן,‬
‫אבל הפיות הבריחו אותם.‬
‫את רובם, בכל אופן.‬
‫איך את יודעת כל כך הרבה על המקום הזה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫זה בטוח לאכילה?‬
‫אני מקווה מאוד.‬
‫זה מדהים.‬
‫אני אוהבת את הגלימה שלך. היא ממש יפה.‬
‫תודה. זו מתנת יום הולדת.‬ ‫אני אוהבת את הסוודר שלך.‬
‫תודה. אימא שלי סרגה לי אותו.‬
‫אימא שלי.‬
‫תראי.‬
‫סליחה?‬
‫היי.‬
‫תודה באמת!‬
‫תקשיבי.‬
‫זה היה כיף.‬
‫התעייפתי רק מהצפייה בך.‬
‫זה מתאים.‬
‫לא ממש מחשיך.‬
‫אומרים שהשמש לא באמת שוקעת בארץ הפיות.‬
‫מעניין מה נעשה מחר.‬
‫תוכל להפסיק עם זה? זה לא עוזר.‬
‫היי, אני מצטער.‬
‫אני מצטער.‬
‫טוויג, תוכל להפסיק עם זה בבקשה?‬
‫אני מצטער, חבוב, אבל זה לא יחזיר אותה.‬
‫היי!‬
‫את בסדר?‬
‫אימא שלי הייתה כאן.‬
‫זו הייתה…? קדימה.‬
‫אימא!‬
‫דודה אסטריד? למה את כאן?‬
‫אימא? אבא?‬
‫היי!‬
‫אני מצטערת, יקירתי.‬
‫בבקשה אל תעזבו אותי שוב.‬
‫הילדה!‬
‫תתפסי!‬
‫מה קרה?‬
‫המקום הזה מוכר לי.‬
‫אתה.‬
‫הילדה.‬
‫מי אתה?‬
‫אימא? אבא?‬
‫הילדה הקטנה שלנו.‬
‫ג'והנה.‬
‫אימא?‬
‫הילדה?‬
‫מי? מה?‬
‫אלה סבא וסבתא שלך.‬
‫סבא וסבתא שלי? אבל אף פעם לא הזכרת אותם.‬
‫אף פעם לא הזכרתי. שכחתי. איך יכולתי לשכוח?‬
‫עזבתם אותי. נטשתם אותי.‬
‫ג'והנה.‬ ‫-זה לא מה שקרה.‬
‫הייתי בת עשר, ועזבתם אותי כדי לבוא הנה.‬
‫אסטריד?‬
‫את!‬ ‫-ג'והנה, אני…‬
‫עשית משהו. איזשהו קסם של פיות.‬
‫כדי לגרום לי לשכוח.‬ ‫כדי שאשכח את כל מה שהייתי.‬
‫אנחנו…‬
‫אנחנו יכולים להסביר.‬ ‫-אם תרשי לנו להראות לך.‬
‫פין, מה אתה עושה?‬ ‫בוא נלך לפני שהיא תשמע אותנו.‬
‫אנחנו צריכים ללכת.‬
‫היא כבר ראתה אותנו.‬
‫אתה נראה משונה. אני לידיה. מה שמך?‬
‫פיניום.‬
‫זה שם מצחיק.‬
‫זו אחותי, אסטריד.‬
‫אתם שניים. מעולם לא ראיתי מישהו שדומה לכם.‬
‫רוצה לשחק איתנו?‬
‫מאותו יום,‬
‫על אף שנאסר עלינו לתקשר עם בני אדם,‬
‫שיחקנו יחד בכל פעם שהתגנבנו לעולם העליון.‬
‫זו הייתה חברות סודית.‬
‫היי!‬
‫ואו!‬
‫והזמן חלף.‬
‫בסופו של דבר הפסקתי לבוא.‬
‫אבל פיניום נשאר בעולם האנושי‬ ‫לתקופות ארוכות יותר ויותר.‬
‫פיניום.‬
‫עברו חודשים. למה לא חזרת?‬
‫איך יכולת לעשות את זה?‬
‫נהיה קשה יותר להיכנס ולצאת כרצוננו.‬
‫ייתכן שבקרוב כבר לא נוכל.‬
‫איך תטפל בילד אם לא תוכל לעזוב את האי?‬
‫אני לא חוזר לארץ הפיות.‬
‫מה?‬
‫כמו שאמרת.‬
‫אם אחזור לשם, ייתכן שלא אוכל לחזור.‬
‫ואני לא יכול לקחת את לידיה איתי.‬
‫אם תישאר כאן, ייתכן שלא אראה אותך שוב.‬
‫את יכולה להישאר איתנו.‬
‫תמיד אהבנו להיות כאן, ובהתאם למציאות שם…‬
‫אנחנו נהיה גולים.‬
‫נהיה יחד.‬
‫אני מתגעגע אלייך, אסטריד.‬
‫נצטרך למצוא מקום גדול יותר.‬
‫וכך נולדת, ג'והנה.‬
‫במשך זמן מה, המצב היה טוב.‬
‫אבל את חלית.‬
‫מצבה מחמיר.‬
‫אי אפשר לדעת.‬ ‫אנחנו פועלים לפי הוראות הרופאים.‬
‫אבל זה לא יעבוד, נכון?‬
‫המחלה הזאת היא לא נורמלית.‬
‫הם ניסו הכול.‬
‫לא הכול.‬
‫זה היה רעיון שלי.‬
‫ההורים שלך ביקשו עזרה מהאי, והאי השיב.‬
‫אני אציל את הילדה בתנאי אחד.‬
‫כל דבר.‬
‫כאשר אחזור בעוד עשר שנים,‬ ‫תעניקו לי את הילדה.‬
‫לא.‬
‫לא נוכל.‬
‫זו העסקה,‬
‫ואין הוגנת יותר ממנה.‬
‫בניגוד לשיקול דעתנו ההגיוני…‬
‫הסכמנו.‬
‫אבל עשר השנים חלפו מהר.‬
‫לא יכולנו לתת להם לקחת אותך.‬
‫אז עשינו עסקה נוספת.‬
‫אנחנו הלכנו במקומך.‬
‫אימא? אבא?‬
‫השארנו אותך בעולם האנושי עם אסטריד.‬
‫אבל ידענו שתנסי לצאת בעקבותינו. אז…‬
‫אז גרמתם לי לשכוח.‬
‫עשר שנים.‬
‫איך יכולת להסתיר את זה ממני‬ ‫כל כך הרבה זמן?‬
‫רציתי להגן עלייך,‬
‫כדי שלא תצטרכי לשאת את כאב האובדן.‬
‫טעיתי.‬
‫אני זוכרת את הכול.‬
‫אני באמת מצטערת, ג'והנה.‬
‫אז בעצם זה אומר שאני פיה.‬
‫את פיה למחצה.‬
‫אני פיה!‬
‫אני פיה.‬
‫אני פיה!‬
‫בדגש על "למחצה", הילדה.‬
‫אני מתה לחזור ולספר לאחרים שאני פיה.‬
‫פיה אמיתית, ו…‬
‫מה הבעיה?‬
‫אין דרך חזרה, נכון?‬
‫העסקה הופרה. ההורים והילדה התאחדו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫לא תורשו לעזוב את האי הזה לעולם.‬
‫הילדה?‬
‫אל תדאגי, אימא. נמצא דרך להיחלץ מזה.‬
‫כמו תמיד.‬
‫נמצא את הדבר ששולט במקום הזה‬ ‫ונדבר איתו בהיגיון,‬
‫או שנמצא דרך סודית. או…‬
‫לא נוכל, הילדה. לא הפעם.‬
‫אבל חובה לנסות.‬
‫את מתגעגעת לפעמים לערבה?‬
‫לפעמים. לא כמו פעם. ואת?‬
‫יותר ממה שאני מוכנה להודות.‬
‫משהו בחיים האלה קרא לי פעם,‬ ‫והוא עדיין קורא לי.‬
‫זה תמיד היה כך.‬
‫הילדה, תסתכלי על המקום הזה.‬
‫הוא מדהים, אבל זה גם‬ ‫כמו לחזור לתקופה פשוטה יותר.‬
‫לימים שבהם שוטטנו בגבעות‬
‫וגילינו את הנחלים, היערות והסלעים.‬
‫רק את ואני.‬
‫רק שהפעם נוכל לעשות זאת כמשפחה אמיתית.‬
‫מוזר. אני יכול להישבע שזה לא היה שם קודם.‬
‫טוויג?‬
‫דייוויד?‬
‫איך את מרגישה?‬
‫לא רע.‬
‫חלמתי חלום.‬
‫איפה טוויג?‬
‫יש לזה ריח טוב.‬
‫זה מה שאימך‬ ‫הכי אוהבת לאכול בבוקר. פנקייקים.‬
‫ממתי?‬
‫מאיפה השגת את המרכיבים?‬
‫האי מספק לנו.‬
‫בואי. אלה לפיקניק ארוחת הבוקר.‬
‫קחי.‬
‫איזו חוצפה! נראה שהן התחילו בלעדינו.‬
‫התיאבון שלך חזר.‬
‫אה, סליחה.‬
‫אוכל ללמוד לעשות את זה?‬ ‫-עם הזמן. אני רואה שאחותי נזכרת בכול.‬
‫אני ארים אותך.‬ ‫-לא, תלך.‬
‫אני אוהבת לטפס.‬
‫הרפתקנית, בדיוק כמו אימא שלך.‬
‫יש לי פנקייקים.‬
‫המאכל האהוב עליי. תן לי.‬
‫נהדר.‬ ‫-טוב. קדימה.‬
‫כולי ציפייה.‬
‫אני לא יודעת מה את מצפה למצוא כאן,‬ ‫או מה את מתכננת,‬
‫אבל אני ממליצה שלא.‬
‫ברור לי שאת לא ממש סומכת עליי עכשיו,‬
‫אבל בואי נחכה,‬
‫לפחות עד אחרי ארוחת הבוקר,‬ ‫לפני שנעשה משהו פזיז, טוב?‬
‫למה הם נראים ככה?‬ ‫הם צריכים להיות מבוגרים יותר.‬
‫שום דבר כאן אינו בדיוק כפי שהוא נראה.‬
‫אנחנו רואים הכול מבעד לערפל‬ ‫של מה שהאי חושב שאנחנו רוצים לראות.‬
‫טוויג.‬
‫טוויג?‬
‫נראה לי שהכעסתי אותו אמש.‬ ‫אני מקווה שהוא לא ברח.‬
‫חייבים למצוא אותו.‬
‫את זוכרת את הפעם‬ ‫שהתעקשת לבחור לנו מקום לפיקניק?‬
‫וזה היה ממש מעל חור של ויטרה. אני זוכרת.‬
‫מעולם לא שמעתי שמיכת פיקניק‬ ‫עם פה מלוכלך כל כך.‬
‫את בסדר, הילדה?‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫מתקשה להשלים עם העובדה‬ ‫שלא אראה שוב את חבריי.‬
‫זה לא בדיוק נכון.‬
‫אנחנו רוצים להראות לך משהו.‬
‫רוב הפיות כאן שכחו מהיכן הן באו.‬
‫בין אם הן נולדו כאן או נלקחו מהיבשת,‬
‫כמה זמן חלף ומי המשפחה שלהן.‬
‫זה נורא.‬
‫חלקנו למדו שיטות‬ ‫לשמירה על זיכרונות וקשרים,‬
‫וכך צברו ידע על האי הזה ואופן פעולתו.‬
‫ולכן אנחנו מכירים את המקום הזה.‬
‫מגדל שמירה.‬
‫מה המקום הזה?‬
‫בואו. זה בסדר.‬
‫זה היה כלי ששימש את הפיות בימים עברו‬
‫כדי לחטוף אנשים מבלי שכף רגלן תדרוך ביבשת.‬
‫כשהצורך בדיירים חדשים התמעט,‬
‫מגדלי השמירה יצאו מכלל שימוש‬ ‫ותפקידם כמעט נשכח לגמרי.‬
‫לא ייאמן.‬
‫מה?‬
‫טוויג?‬
‫פרידה? דייוויד.‬
‫ראית אותו?‬
‫למה אנחנו רואים את זה?‬
‫היא רואה את אלה שהכי חשובים לה.‬
‫ידענו היכן לחפש‬ ‫רק כאשר חצית את אזור הגבול.‬
‫אבל כך יכולנו לראות אותך.‬
‫וכך גם הבאנו את אבא שלך הנה.‬
‫לא תכננו זאת, אבל הוא היה בצרה,‬
‫וראינו הזדמנות לעזור.‬
‫זה אומר שנוכל להשתמש בזה‬ ‫כדי לטייל בין עולמות?‬
‫זו מכונת חטיפה.‬
‫תפקידה היחיד הוא לקחת.‬
‫טוויג. הוא עם לום.‬
‫הוא בפנים.‬
‫מה?‬
‫אפשר להביא אותו הנה?‬
‫אם זה רצונכן.‬
‫מה דעתך?‬
‫אולי זה יעזור לך להשלים עם כל זה?‬
‫לא.‬
‫אסור שנחפש דרכים להביא אנשים הנה.‬
‫הילדה.‬
‫זה לא בסדר, אימא.‬
‫ברור לי למה את רוצה להישאר,‬
‫אבל זה לא בסדר. הם מחפשים אותנו.‬
‫אנחנו צריכים לכבד זאת‬ ‫ולעשות הכול כדי לחזור אליהם בצד השני.‬
‫לום, אפשר לדבר עם טוויג, בבקשה?‬ ‫אנחנו יודעים שהוא שם.‬
‫טוויג?‬
‫מצטער שצעקתי עליך.‬ ‫אני יודע שאתה רק רוצה שהילדה תחזור.‬
‫לכן אנחנו כאן. אנחנו זקוקים לך.‬
‫תן לי להראות לך.‬
‫טוב, טוויג. תעשה את שלך.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-אני עושה אותו קצת יותר קולני.‬
‫לאטה האט!‬
‫הילדה, לאן את הולכת?‬
‫אני הולכת לדבר‬ ‫עם מי או עם מה שמנהל את המקום הזה,‬
‫ואשכנע אותו לשחרר אותנו.‬
‫זה לא יעבוד ככה.‬
‫אי אפשר לדבר איתו בהיגיון.‬
‫אני אדבר איתה.‬
‫הילדה.‬
‫אני יודעת שזה מצב מורכב.‬
‫המקום הזה הוא חלום. הוא לא אמיתי. והם?‬
‫נראה שהם מקסימים, אבל הם זיכרון.‬
‫שום דבר לא השתנה אצלם מאז שהם הגיעו הנה.‬
‫ואם נישאר כאן, זהו זה.‬
‫שום דבר לא יהיה חדש.‬
‫זה מה שיהיה בשבילנו לנצח.‬
‫זה באמת נורא כל כך?‬
‫תחשבי מה זה אומר.‬
‫היא בת 13, ג'והנה.‬
‫מה זה?‬
‫זה נורמלי?‬
‫לא, מעולם לא ראיתי דבר כזה.‬
‫אני ראיתי.‬
‫אלה הצבאים-שועלים.‬
‫איך ייתכן שהם כאן?‬
‫אמרת בעצמך שרוב היצורים הקסומים‬ ‫הם ילידי ארץ הפיות.‬
‫הם בטח עדיין מסוגלים לעבור בין עולמות.‬ ‫זו ההזדמנות שלנו לצאת!‬
‫פרידה?‬
‫היי.‬
‫זה לא היה מפחיד בכלל.‬
‫את חושבת שטוויג הגיע?‬
‫אני בטוחה שכן.‬
‫מה שמדאיג אותי יותר‬ ‫הוא אם מישהו מהם יחזור.‬
‫מרתק.‬
‫האי לא יאפשר להן לעזוב.‬
‫כל עוד הוא יכול לתבוע את זכותו על ג'והנה.‬
‫תן לי לטפל בזה. יש לי תוכנית.‬
‫מה?‬
‫הילדה צודקת. את חייבת ללכת.‬
‫אימא?‬
‫מצאתי אתכם רק עכשיו,‬ ‫אני לא רוצה לאבד אתכם שוב.‬
‫מצאתי כאן כל כך הרבה.‬
‫קיבלתי בחזרה את העבר שלי.‬
‫אבל אני לא אגזול ממך את העתיד שלך.‬ ‫את העתיד שלנו.‬
‫כלומר…‬
‫אסטריד? מה התוכנית שלך?‬ ‫אני יכול להצטרך אלייך.‬
‫אתה חייב לעזור להן. הן יזדקקו לך.‬
‫אסטריד.‬
‫עוד נתראה, אחי.‬
‫למה אתם מחכים? תזיזו את עצמכם וצאו לדרך.‬
‫אז נראה שזהו זה.‬
‫את מוכנה?‬
‫מוכנה.‬
‫תישארי לצידי, לא משנה מה.‬
‫כדאי שנמהר. האי ינסה לעצור אותנו.‬
‫בסדר.‬
‫בואי נלך הביתה.‬
‫הילדה הנעדרת חזרה.‬
‫נדיר שאחת מקרוביי אמיצה מספיק‬
‫להתרחק כל כך מהשמש.‬
‫את לא נראית טוב.‬
‫האדמה נחלשת, אבל חזרת למרות זאת.‬
‫מהו רצונך?‬
‫אני מבקשת שתתבעי את חיי‬ ‫כתחליף לתביעת חייה של ג'והנה.‬
‫עסקת חליפין.‬
‫למעשה, אני דורשת זאת.‬
‫בקשתך נדחית.‬
‫הדרישה שלך מתקבלת בחוסר הערכה רבה.‬
‫טוויג!‬
‫תביעה היא תביעה.‬
‫כך העסקאות שלנו מתנהלות.‬
‫תראי אותך. את גוססת.‬
‫אין לך צורך בדם חדש.‬ ‫את אפילו לא מעוניינת בו.‬
‫החוקים האלה תקפים רק כי את תקועה‬
‫בשגרה עתיקה מעוותת.‬
‫מספיק!‬
‫הדרך היא הדרך. אין לך מה להציע בתמורה.‬
‫יש לי דבר אחד. החיים שלי.‬
‫הילדה, אנחנו…‬
‫אנחנו עפות!‬
‫מה הם עושים?‬
‫הם לעולם לא יוכלו לבוא איתנו.‬
‫תודה.‬
‫פרידה.‬ ‫-מה?‬
‫קדימה.‬
‫תודה!‬
‫הצלחנו. אימא, חזרנו באמת.‬
‫אימא?‬
‫זה בסדר. פשוט… אני לא מרגישה טוב כל כך.‬
‫אימא, מה קרה?‬
‫אני בסדר.‬
‫המחלה מהימים שבהם היית תינוקת.‬ ‫מה אני יכולה לעשות?‬
‫החיים שלך.‬
‫קורבן דם מרצון,‬
‫קלף המיקוח העתיק מכולם.‬
‫נשמה תמורת נשמה.‬
‫את לא יכולה להתכחש לרצון שלך בכך.‬
‫את צודקת.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫פין?‬
‫הנה הם.‬
‫הילדה!‬
‫הילדה, הצלחת לחזור!‬
‫ג'והנה? מה קרה?‬
‫לא הייתי צריכה להתעקש שנעזוב.‬
‫אני מצטערת כל כך, אימא. הכול באשמתי.‬
‫לא, הילדה.‬
‫זה רק קצת באשמתך, ובעיקר באשמת אבא שלך.‬
‫אימא?‬
‫הדאגת אותנו לרגע.‬
‫את… איך את מרגישה?‬
‫אני מרגישה בסדר. נהדר, למען האמת.‬
‫שלום.‬
‫דודה אסטריד הצליחה.‬ ‫איכשהו היא הצליחה! איך לדעתך היא הצליחה?‬
‫את בסדר?‬
‫מוזר לחשוב שהיא לא תהיה שם.‬
‫מר פוקה?‬
‫דודה אסטריד לא בבית.‬
‫היא לא תפתח את הדלת הזו יותר. אני מצטערת.‬
‫אז, למישהו מכם יש פטיש עץ גדול?‬
‫ואננס?‬
‫לא. אני בספק אם יש להם, וגם לי אין.‬ ‫אז אתה מוזמן להסתלק מהמרפסת שלי.‬
‫דודה אסטריד?‬
‫אני שמחה לראות שחזרתן בשלום.‬
‫איך זה שאת כאן? מה קרה?‬
‫אני לא אסביר כאן על מפתן הדלת.‬
‫קדימה. כולם להיכנס. אני אדליק את התנור.‬
‫זה הדבר הכי טוב ששמעתי כל היום.‬ ‫-תודה לאל. אני גווע ברעב.‬
‫היי.‬
‫הלוואי שיכולנו להביא אותם איתנו.‬
‫אני מרגישה שהרווחתי ואיבדתי‬ ‫סבא וסבתא ביום אחד.‬
‫לא איבדנו כלום.‬
‫היה בי חלק שהתכוון להישאר שם לנצח,‬
‫אבל לפחות אנחנו יודעות‬ ‫שהם משגיחים עלינו משם כעת.‬
‫עדיין לא סיפרת לנו מה קרה.‬
‫חשבנו שמסרת את חייך בתמורה לחופש שלנו.‬
‫עשיתי זאת, או לפחות ניסיתי.‬
‫סליחה. אני מתנצלת.‬
‫לא התכוונתי לצותת,‬ ‫אבל לא יכולתי שלא לשמוע.‬
‫אם הבנתי נכון,‬ ‫מישהו רוצה להחליף מקומות, נכון?‬
‫אני מחפשת מקום מגורים חדש.‬
‫האם תהיה מוכנה לשקול עסקת חליפין?‬
‫אז התביעה הועברה למתנדבת מרצון,‬
‫ואז סילקו אותי משם.‬
‫גורשתי לנצח.‬
‫אני מניחה שזה מה שמקבלים‬ ‫כשמתחצפים למבוגרים ממך.‬
‫ויקטוריה ואן גייל.‬
‫ארץ הפיות לא יודעת מה מחכה לה.‬
‫סוף סוף!‬ ‫-איזה ריח נהדר.‬
‫מישהו רוצה תה?‬
‫זה נראה ממש טעים.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫אני מרגישה שהכול יהיה בסדר.‬
‫אני אשמח לקחת.‬
‫טוב, הגיע הזמן.‬
‫קדימה, שלא נאחר.‬ ‫-רגע. אני לא מוצאת את המפתחות.‬
‫אבדוק ברשימות.‬
‫מצאתי אותם.‬
‫טוב. בואו נצא.‬
‫היי.‬
‫טוב לראות אותך, ילדונת. מה פספסתי?‬
‫סליחה.‬
‫הילדה!‬
‫נראה שזו התחנה שלך.‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬