KAPITEL 8: FE-ØEN
Så er vi tilbage i Tofoten.
Jeg kan dufte din tantes kager.
David! Vi skal ikke hjem til tante Astrid.
Hvad? Hvorfor?
Fordi hun vil stå i vejen for os.
Ja. Det var det, jeg håbede på.
Jeg vil låne et jakkesæt.
Et jakkesæt?
Et smart jakkesæt. Og sko.
Kom så. Tag den nu.
Tænk, du har sagt det.
Jeg ville hjælpe, ikke lyve.
Ingen klausul i aftalerne behandler delte loyaliteter.
Hun tager den ikke. Jeg må selv tage af sted.
Fantastisk idé.
Jeg sidder foran.
Ikke jer. I lod hende tage af sted.
I kan passe på huset, mens I skammer jer.
Du skulle have holdt mund.
Kom nu.
Ja.
Den vej.
Hvad nu?
Jeg vil ikke tættere på.
Der er noget ved den høj.
Du skal ikke derind, David. Det skal Hilda.
David, hjælp mig.
-Underligt. -Hvad?
Hullerne, vi slap ud af, er væk.
Nogen har vel dækket dem til.
En gartner eller et jordmenneske?
Kom. Vi skal i gang. Vi skal fjerne dem.
Dem alle?
Hver og én.
Bliver det anderledes end sidst?
Ja, men min tantes amulet beskytter mig.
Walkie-talkie'en!
Vi er her.
I er skønne. Husker I planen?
Kan I høre mig?
Ja.
Hvad med nu?
Stadig.
Vi kan se dig.
Nu?
-Ja. -Nu?
Venner? Frida, er du der?
Vi er her, Hilda. Du faldt ud.
Jeg slap igennem.
-Er du okay? -Jeg har det fint.
Jeg går nu. Jeg siger til, når jeg skal graves ud.
David, nu skal vi bare… Hvad laver du?
Sørger for, jeg ikke går derind ved et uheld.
Jeg holder fast med livet som indsats.
Nej! Ikke nu.
Selvfølgelig.
Ja. Man får myrekryb her.
Jeg ved ikke, om vi når nogen vegne.
Der burde være sket noget nu.
Er du sulten?
Værsgo.
Det er amuletten.
Den beskytter mig mod det, jeg vil nå.
Idéen er måske elendig, men jeg har ikke andre.
Hvad var det?
Godaften, frue.
Det er så uhyggeligt her.
Hvor fører den os hen?
Et net? Hvem har lagt det der?
Slip.
Kvist?
Slip! Lad mig…
Det er mig.
Far?
Kvist? Vi må redde ham.
Victoria Van Gale.
Ja, rigtig flot.
Jeg børster dine tænder senere.
Jeg fik et chok, da jeg i min kikkert
så dit lille blå hoved komme imod mig.
Så sagde Anders, at du er hans datter.
Hvad laver du dog her?
Jeg ville redde dig.
Er du alene? Blev du ikke ført hertil?
Jeg kom igennem grænselandet og tog den båd.
Grænselandet?
Fe-højen. Jeg tog toget fra Tofoten.
Helt fra Tofoten?
Der er ikke tid til sniksnak.
Hurtigt. Ind med jer. Velkommen.
Det var tæt på.
Se.
Hvad laver de?
De er skumle, men virker harmløse nok.
Men hvis de ser dig, kommer de andre.
De andre?
Dem, der førte mig hertil.
Da trolden angreb ved ruinen, troede jeg, det var ude med mig.
Jeg kunne ikke flygte.
Men før den store gamle trold åd mig,
følte jeg arme omkring mig,
som blev jeg trukket væk fra trolden.
Væk fra alt.
Jeg endte her.
Kort efter mødte jeg Victoria.
Hun har lavet et kommunikationssystem,
så vi kan kontakte omverden.
Det er det, jeg har prøvet på.
Jeg fik din besked.
Så du blev ikke dumpet her?
Nej. Jeg kom gennem fe-højen.
Mine venner er udenfor.
Godt, du tog en båd med.
Hør her, Hilda…
Jeg har ikke været der for dig.
Det er okay, far. Ikke det nu.
Okay.
Tak, fordi du kom efter mig.
Ved din mor det?
Nej, men hun har nok regnet det ud nu.
Så må vi hellere skynde os.
Bliv der. Jeg gør båden sødygtig.
Jeg ville ikke forstyrre dig. Men tak, fordi du reddede min far.
Det var så lidt.
Jeg ville ikke lade én i nød drukne.
Nej.
Men jeg føler alligevel,
at det er min skyld, at du er endt her.
Min pige. At ende her var det bedste, der kunne ske for mig.
En ny verden fuld af videnskabelige mysterier.
Skæbnen bragte mig hertil.
Og skæbnen har bragt os sammen igen.
Hvad er det for et tårn?
Fascinerende, ikke?
Jeg troede, det var et tempel, men det er vist en slags modtager.
Jeg har forstærket det, så det kan transmittere.
Jeg ved ikke, hvad det faktisk er til.
Men det er et vidunderligt sted at observere vejret.
Synes du ikke?
Nemmere end forventet.
Det er så øde.
Jeg havde forestillet mig noget helt andet.
Hvor tror du, vi er?
Ved du ikke det? Vi er i Fe-landet.
Fe-landet? Hvabehar?
Du er en af de første besøgende
på den store ø-republik Van Galea.
Åh nej.
Det er vist Fe-landet.
-Kom så. -Vent her til det er sikkert.
Nej. Vi skal af sted nu.
Vi skal ned på stranden.
Er båden okay?
Forhåbentligt.
Jeg giver et skub.
Skal du ikke med?
Der er ikke plads.
Jo. Vi rykker os sammen.
Tilbage til hvad?
Vi ved begge to, det ikke vil gå.
Og Van Galea har brug for mig.
Brug for os.
Så ses vi.
Hør efter mig i radioen.
Ja.
Hvor er jeg glad for at komme væk fra det kranium.
Har det to ben?
Nej.
Tre ben?
Nej.
Har den en lang slibrig tunge?
David, det er jo en grøntsag.
Har den en kort tør tunge?
Nej.
Er det… Hildas mor?
Du forstår ikke legen.
Selvfølgelig.
Undskyld. Hilda sagde, det var nødvendigt.
Er hun…
Hun gik derind.
Vi graver hende ud.
-Nej! -Nej!
Vi har en plan.
Hun giver os besked, når hun er klar.
Vi graver hende ud nu. I forstår ikke, hvor alvorligt det er.
Far.
Ro videre.
Far.
Ro videre.
Det er jer fra mine drømme. Ikke?
Er I feer?
Er I bare et par tomme kapper?
Hvad vil I?
Hilda! Det går fremad. Kom nu.
Vi giver den hele armen.
Hold fast.
Vi er næsten i land.
Nogen eller noget vil holde os her.
Vi er der snart.
Hilda, er det dig?
Jeg er tilbage. Med min far.
Grav os ud nu.
Åh nej.
Vi kan ikke få hende ud.
Giv mig tasken.
-Vil du bruge magi? -Nej.
Var det ikke farligt at opfinde besværgelser?
Jo.
Skal der ske noget?
Vi burde være ude. Måske hørte de mig ikke.
Den bliver stærkere.
Hvor er hun?
Aner det ikke!
Nej!
Jeg har dig!
Kom nu!
Luk den! Nu!
Jeg kan ikke!
Din mor!
-Min mor? -Er hun hos dig?
Hvorfor tror du det?
Hun ville grave dig ud.
Hvad?
Vi ville stoppe hende, men hun gik igennem.
Nej.
Vent. Jeg ved, hvad du tænker,
men din mor kommer nok tilbage.
Hallo! Jeg ved ikke, hvor længe jeg kan fortsætte.
Frida, vågn op. Kom nu.
Undskyld.
Nej, Hilda!
Lad os grave.
Nej.
Så er det nu.
Mor!
Hvis det er den pooka igen, der vil have en butterfly.
Vi har brug for hjælp!
Og kartoffelkager.
Hun skal bare hvile sig.
Lidt tørret fladaks og et par mynteblade,
en teskefuld lilla tidselpulver. Det er i skabet.
Så bliver hun rask.
Den klarer jeg.
Du er en god dreng. Du bestemmer, mens jeg er væk.
Vent. Går du?
Har du brug for noget, så spørg Loam.
Vent. Bør jeg…
Mor?
Nogen?
Hejsa.
Er du okay?
Er du en fe?
Nej. Jeg er lige kommet.
Så kan du nok ikke hjælpe mig.
Med hvad?
Jeg farer hele tiden vild.
Hvor skal jeg lede?
Det er okay. Lede efter hvad?
Mine forældre.
Seriøst?
Jeg leder efter min mor.
Underligt. Så er vi altså begge faret vild.
Så er vi jo i samme båd.
Ville din mor efterlade dig?
Sneg hun sig væk uden at sige farvel?
Nej. Men hun…
Så er vi ikke i samme båd.
Men vi bør holde sammen.
-Hvor er alle feerne? -Måske skræmte vi dem væk.
Engang var gæster almindeligt, men ikke siden øen gik i forfald.
Forfald?
Stop.
Hvorfor?
Øen vil ikke have, at vi går den vej.
Glem alt om feer.
Udover blomster og svampe og det der,
har jeg intet levende set.
Alle magiske væsner kom herfra.
Det siger de. Men feerne drev dem væk.
I hvert fald de fleste.
Hvor ved du alt det fra?
Aner det ikke.
Er den sikker at spise?
Det håber jeg.
Hvor lækkert.
Din kappe er så flot.
Tak. Det var en gave. Flot trøje.
Tak. Min mor har strikket den.
Min mor.
Se.
Undskyld?
Tak for ingenting.
Hør.
Det var sjovt.
Det gjorde mig træt at se dig.
Det går an.
Det bliver ikke mørkere.
Solen går aldrig helt ned i Fe-landet.
Hvad skal vi mon i morgen?
Hold lige op. Det hjælper ikke.
Undskyld.
Kvist, hold lige op!
Beklager, min ven. Det får hende ikke tilbage.
Er du okay?
Min mor var her.
Det var…? Kom.
Mor!
Astrid? Hvordan er du kommet?
Mor? Far?
Undskyld, skat.
Gå ikke fra mig igen.
Grib fat!
Hvad nu?
Jeg ved, hvor vi er.
Dig.
Hvem er du?
Mor? Far?
Vores lille pige.
Mor?
Hvem? Hvad?
Det er dine bedsteforældre.
Mine bedsteforældre? Dem har du aldrig nævnt.
Nej. Jeg havde glemt dem. Hvordan kunne jeg det?
I forlod mig.
-Johanna. -Sådan var det ikke.
Jeg var ti, og I forlod mig for at komme her.
-Dig! -Johanna, jeg…
Du har gjort noget. Fe-magi.
For at få mig til at glemme alt om min fortid.
Vi…
Vi kan forklare.
Vi kan vise dig det.
Phin, hvad laver du? Kom nu, før hun hører os.
Vi må af sted.
Hun har set os.
Du ser sjov ud. Jeg er Lydia. Hvad hedder du?
Phinium.
Sjovt navn.
Det er min søster, Astrid.
I er to. Jeg har aldrig set nogle som jer før.
Skal vi lege?
Fra den dag,
selvom vi skulle undgå mennesker,
ville vi lege sammen i oververdenen.
Et hemmeligt venskab.
Og tiden gik.
Jeg holdt op med at komme.
Men Phinium blev hos menneskerne i længere og længere tid.
Phinium.
Det er måneder siden. Hvorfor blev du her?
Hvordan kunne du?
Det bliver sværere at komme og gå.
Snart kan vi måske ikke.
Hvordan vil du passe barnet uden at forlade øen?
Jeg vil ikke tilbage.
Hvad?
Tager jeg tilbage, kan jeg måske ikke vende tilbage.
Lydia kan ikke komme med.
Hvis du bliver her, ser jeg dig måske aldrig igen.
Du kunne blive hos os.
Vi har altid kunnet lide det her. Og der…
Vi ville leve i eksil.
Vi ville være sammen.
Jeg savner dig, Astrid.
Vi må finde et større sted.
Og så, Johanna, blev du født.
Og et stykke tid gik det godt.
Men du blev syg.
Hun får det værre.
Det ved vi ikke. Vi gør, som lægerne sagde.
Det virker ikke, vel?
Den sygdom er ikke normal.
De har prøvet alt.
Ikke alt.
Det var min idé.
Dine forældre bad øen om hjælp, og øen svarede.
Jeg redder pigen på én betingelse.
Hvad som helst.
Om ti år vender jeg tilbage. Så skal I give mig pigen.
-Nej. -Det kan vi ikke.
Det er aftalen.
Den er mere retfærdig, end I kunne forvente.
Mod vores bedre dømmekraft…
…sagde vi ja.
Men de ti år gik hurtigt.
De måtte ikke tage dig.
Vi indgik en ny aftale.
Vi tog dit sted.
Mor? Far?
Du blev i menneskeverdenen med Astrid.
Men vi vidste, du ville prøve at finde os.
Så I fik mig til at glemme.
Ti år.
Hvordan kunne I holde det fra mig så længe?
Jeg ville beskytte dig,
så du ikke skulle opleve smerten ved at miste.
Jeg tog fejl.
Jeg kan huske det hele.
Jeg er virkelig ked af det.
Så I siger, at jeg er en fe.
Du er halv fe.
Jeg er en fe! En fe!
Kun halv fe, Hilda.
Det glæder jeg mig til at fortælle alle.
En vaskeægte fe…
Hvad er der galt?
Vi kan ikke komme tilbage, vel?
Aftalen er brudt. Forælder og barn er genforenet.
Hvad mener du?
I får aldrig lov til at forlade øen.
Bare rolig, mor. Vi finder en udvej.
Det gør vi altid.
Vi taler øens leder til fornuft. Eller finder en hemmelig vej.
Nej, Hilda. Ikke denne gang.
Vi må da prøve.
Savner du stadig vildmarken?
Nogle gange. Mindre end før. Gør du?
Mere end jeg vil indrømme.
Noget ved det liv kalder stadig på mig.
Det har det altid gjort.
Hilda, se lige.
Det er utroligt. Som en mere simpel tid.
Dengang vi vandrede i bjergene
med vandløb, skove og klipper.
Bare dig og mig.
Nu kan vi gøre det som en familie.
Underligt. Det var der ikke tidligere.
Kvist?
Hvordan går det?
Ikke dårligt.
Jeg havde en drøm.
Hvor er Kvist?
Det dufter godt.
Det er din mors livret. Pandekager.
Siden hvornår?
Hvor er ingredienserne fra?
Øens gaver.
De er til vores morgenmadspicnic.
Her.
Hvor frækt! De er begyndt uden os.
Din appetit er tilbage.
Undskyld.
Kan jeg lære det?
Med tiden. Min søster har ikke glemt det.
-Jeg hjælper dig op. -Nej.
Jeg vil klatre.
En eventyrer som din mor.
Jeg har pandekager.
Min livret. Hit med dem!
-Super. -Okay. Kom så.
Glæder mig.
Jeg ved ikke, hvad du forventer eller planlægger,
men jeg fraråder det.
Jeg ved, du ikke stoler på mig,
men lad os vente
til efter morgenmaden, før vi gør noget overilet.
Burde de ikke være ældre?
Intet her er, som det ser ud.
Vi ser alt, som øen tror, vi vil se det.
Kvist.
Bare han ikke er stukket af.
Vi må finde ham.
Kan du huske, da du ville vælge picnic-sted?
Lige oven på et vittra-hul. Ja.
Det picnictæppe bandede og svovlede.
Er du okay, Hilda?
Ja.
Men jeg skal aldrig se mine venner igen.
Det passer ikke helt.
Vi viser dig noget.
De fleste feer her har glemt deres ophav.
Om de blev født her eller taget fra fastlandet.
Hvor lang tid, der er gået. Deres familier.
Forfærdeligt.
Nogle af os har lært at bevare minder.
Sådan har vi bevaret vores viden om øen.
Derfor kender vi til det her sted.
Et udkigstårn.
Hvad sker der her?
Træd op. Det er okay.
Det er et gammelt fe-redskab til at bortføre folk
uden at komme på fastlandet.
Behovet for nye beboere blev mindre, så vagttårnenes funktion blev glemt.
Åh nej.
Hvad?
Kvist?
Nogen spor?
Hvorfor ser vi det?
Hun ser de vigtigste for hende.
Da du kom til grænselandet, vidste vi, hvor vi skulle lede.
Men sådan kunne vi se dig.
Vi fik din far hertil på den måde.
Vi ville ikke, men han var i knibe,
og vi ville hjælpe.
Så med den kan vi rejse mellem verdener?
Det er en bortførelsesmaskine.
Dens eneste funktion er at tage.
Kvist. Han er hos Loam.
Han er indenfor.
Hvad?
Kan vi få ham hertil?
Hvis I vil.
Hvad siger du?
Så ville du måske finde dig til rette her.
Nej.
Vi skal ikke hente folk hertil.
Det er forkert, mor.
Jeg ved, hvorfor du vil blive.
Men det er forkert. De leder efter os.
Det må vi ære ved at tage tilbage.
Loam, må vi tale med Kvist? Vi ved, han er derinde.
Kvist?
Undskyld, jeg råbte. Du savner bare Hilda.
Vi har brug for dig.
Jeg viser dig det.
Kom så, Kvist.
Hvad laver du?
Han skal hyle højere.
Hilda, hvor skal du hen?
Jeg vil tale med den, der bestemmer.
Så vi kan komme hjem.
Sådan fungerer det ikke.
Du kan ikke tale den til fornuft.
Jeg taler med hende.
Hilda.
Jeg ved, det er svært.
Mor, det her sted er en drøm. Det er ikke ægte. Og dem?
De er søde, men de er et minde.
De har ikke ændret sig, siden vi kom.
Bliver vi her, er det endeligt.
Intet bliver nyt.
Vi vil aldrig opleve andet.
Er det virkelig så slemt?
Tænk over, hvad du siger.
Hun er blevet 13 år, Johanna.
Hvad er det?
Er det normalt?
Nej. Jeg har aldrig set noget lignende.
Det har jeg.
Det er hjorterævene.
Hvordan er det muligt?
Du sagde jo selv, at de fleste magiske væsner stammer herfra.
De må kunne krydse verdener.
Nu kan vi komme væk!
Slet ikke uhyggeligt.
Kom Kvist mon frem?
Mon ikke.
Men vi ved ikke, om nogen af dem kommer tilbage.
Fascinerende.
Øen lader dem ikke rejse væk.
Den gør krav på Johanna.
Det ordner jeg. Jeg har en plan.
Hvad?
Hilda har ret. I skal af sted.
Mor?
Jeg vil ikke miste jer igen.
Jeg har fået så meget her.
Min fortid er tilbage.
Men jeg vil ikke tage din fremtid fra dig. Vores fremtid.
Så…?
Astrid? Hvad er planen?
Du skal hjælpe dem. De får brug for dig.
Vi ses igen, bror.
Hvad venter I på? Kom i sving!
Det er vist nu.
Er du klar?
Klar.
Hold dig til mig.
Vi skal skynde os. Øen vil prøve at stoppe os.
Okay.
Lad os tage hjem.
Det forsvundne barn vender tilbage.
Det er sjældent, at én af mine er modige nok
til at vove sig så langt ud af solen.
Du ser sløj ud.
Landet bliver svagere. Men du vender tilbage.
Hvad søger du?
Jeg beder dig om at du ændrer dit krav på Johanna til mig.
En byttehandel.
Faktisk kræver jeg det.
Din bøn er afvist.
Dit krav er ikke værdsat.
Kvist!
Et krav er et krav.
Det er sådan, vores aftaler overholdes.
Se på dig. Du er døende.
Du har ikke brug for nyt blod.
Du vil ikke have det.
Reglerne gælder kun, fordi du sidder fast i en forskruet gammel rutine.
Så er det nok!
Det er, som det er. Du har intet at forhandle med.
Jeg har én ting. Mit liv.
Hilda, vi…
Vi flyver!
Hvad laver de?
De kan ikke komme med.
Tak.
-Frida. -Hvad?
Kom nu.
Tak!
Vi klarede det. Vi er tilbage.
Mor?
Det er okay. Jeg har det ikke så godt.
Hvad sker der?
Jeg er okay.
Sygdommen fra da du var spæd. Hvad skal jeg gøre?
Dit liv.
Et villigt blodoffer,
det ældste af alle forhandlingsudspil.
En sjæl for en sjæl.
Det kan du ikke nægte, at du ønsker.
Du har ret.
Det kan jeg ikke.
Phin?
Der er de.
Hilda, du er tilbage!
Johanna? Hvad er der sket?
Vi skulle være blevet.
Undskyld, mor. Det er min skyld.
Nej, Hilda.
Det er kun lidt din skyld. Mest din fars.
Mor?
Der snød du os!
Hvordan har du det?
Jeg har det rigtig godt.
Hej.
Tante Astrid gjorde det. Men hvordan?
Er du okay?
Det er underligt, hun ikke er der.
Hr. Pooka?
Tante Astrid er der ikke.
Hun kan ikke åbne døren længere. Beklager.
Har nogen af jer en stor træhammer?
Og en ananas?
Nej. Og det har jeg heller ikke, så forsvind.
Tante Astrid?
Godt I begge kom helskindede tilbage.
Hvad skete der?
Det forklarer jeg ikke her i døren.
Kom med ind. Jeg tænder ovnen.
-Så bliver det ikke bedre. -Jeg er hundesulten.
Gid de kunne være her.
Jeg fik og mistede mine bedsteforældre samme dag.
Vi har ikke mistet noget.
En del af mig ville være blevet for evigt,
men nu ved vi da, at de er der og våger over os.
Så hvad skete der?
Vi troede, du byttede dit liv for vores frihed.
Det prøvede jeg også.
Undskyld. Det er jeg ked af.
Jeg kunne ikke undgå at høre jer.
Prøver nogen at bytte plads?
Jeg leder efter nyt logi.
Vil du gå med til en handel?
Kravet blev overleveret til en frivillig,
mens jeg fik sparket.
Forvist for altid.
Sådan går det, når man udfordrer de ældre.
Victoria Van Gale.
En mundfuld for Fe-landet.
-Endelig! -Det dufter godt.
Vil nogen have te?
Det ser lækkert ud.
Hvordan har du det?
Som om alt nok skal gå.
Den snupper jeg.
Det var på tide.
-Kom. Vi kommer for sent. -Mine nøgler!
Jeg tjekker mine noter.
Har dem.
Okay. Lad os gå.
Godt at se dig. Hvad er jeg gået glip af?
Undskyld.
Det er vist dit stop.
Tekster af: Christian Vinther