ГІЛЬДА
РОЗДІЛ 7. ДИВНІ ЧАСТОТИ
Агов!
Прокидайся!
Привіт. Здається, ми не знайомі.
Немає часу знайомитися!
Що?
Гарно тут усе прикрасив.
Моїми речами.
Ти не второпала, так? Мене обікрали.
Справді?
Щось не схоже.
Мій таймер. Я спав у ліжку, засікаючи час сну, як завжди.
Коли я прокинувся, його не було. Відтоді нічого не засікаю.
Сніданок, кросворди, походи в туалет, цю розмову.
Тепер ти знаєш, як це, коли в тебе крадуть.
Так, бо хтось у мене дещо вкрав.
Ні! Тому що ти завжди крадеш у мене.
Я не краду…
РОЗУМНИЦЯ #1
…твої речі. Я позичаю. Це інше.
Не забув, де поклав?
Точно ні. Чесно, це мене не дивує.
Пограбування ніссе в ніссе — все більш звичне явище.
Ми не любимо одне одного, та хоча б не крали одне в одного.
Мені прикро. Це жахливо.
Як думаєш, хто міг забрати?
Агов, мій таймер! Стій, злодію!
Це одне, коли ніссе беруть наші речі, та ви чули, аби ніссе крали в ніссе?
Ні.
Вони такі вперті й невмілі в спілкуванні.
Зібрати б їх в одному місці,
аби вислухали одне одного.
Можемо загнати їх у велику сітку чи клітку.
-Проведемо збори в мерії. -Або так.
Я буду посередницею.
Я завжди мріяла про це.
Справді?
Так. Найближче було, коли була посередницею зустрічі між тобою
і твоїми м'якими тваринами.
Не віриться, на які поступки я пішов.
Заходьте. Я така рада бачити вас обох тут. Хільда кілька днів не виходила.
Виведіть її хоч кудись.
Щось сталося?
Самі подивіться.
ТАКЕ ЖИТТЯ ШУКАЧА ПРИГО
Так.
Гільдо.
Усе гаразд?
Гільдо.
О, привіт.
-Ти чула? Ніссе крадуть одне в одного. -Ніссе не крадуть, а позичають.
Повір, це інше.
Фріда придумала геніальну
й надто амбіційну ідею провести для них збори.
Ти ж прийдеш?
Гільдо.
Вибачте, та я трохи зайнята тут.
А саме…
Я знаю, на що це схоже, але я не збожеволіла.
Аж полегшало, бо на це й схоже.
Ай!
Днями дивні частоти надходять через моє радіо.
Ми з Альфуром розшифровуємо їх.
Спершу я теж скептично ставився, поки не почав вивчати.
ТАКЕ ЖИТТЯ ШУКАЧА ПРИГОД
Я думав, що це варіація шифру Надсона Лагерквіст,
та я розшифровував, і це виявилося чимось складнішим.
-«Таке життя шукача пригод». -Як це розуміти?
Я так кажу. Сказала це татові перед…
Думала, сталося щось дивне. І це доказ.
-Хоче зв'язатися, у нього проблеми. -Звідки знаєш?
Інакше навіщо спілкуватися кодом?
Моє радіо. Ось ти де.
-Це моє радіо. -Агов!
Ой, пробач. Я не збагнув. Овва. Дивися. Білий вофф!
Агов!
Воно моє!
Послухайте.
Так куди краще.
Знаєш, а це прекрасно.
-Це може значити… -Що ви підете, аби я послухав своє радіо?
Ні. Якщо сигнал сильніший тут,
мій тато десь у Закапелку.
Що?
-Агов! -Що?
-Моє радіо! -Моє радіо!
Якщо добре подумати,
може, я прийду на збори.
Оце я розумію.
І як ви плануєте залучити ніссе на вашу маленьку зустріч?
Я знаю, чому я завжди приходжу на вечірки Фріди.
Халявна їжа!
Саме так!
Чекайте. Там також написано про збори в мерії.
«Поговорити про свої проблеми й…»
Решти не прочитаю.
Важливо те, що ти прийдеш.
Залежить. А будуть «Блупси» на зборах?
Так. Авжеж, будуть «Блупси».
Тоді прийду.
Не бачив його?
ЗНИК
Ні. Але я бачив цього кота.
Заборгував мені.
А буде їжа з потягу?
Яка це їжа?
Так. І чимало.
Добре. Обожнюю потяги.
Даруйте. Ви його бачили?
Він дуже любить потяги?
Не надто.
Тоді я не знаю і не хочу знати його.
ХАЛЯВНА ЇЖА
ЗНИК
ЗБОРИ ФРІДИ В МЕРІЇ
Наче все готове.
-Не хвилюйся. Прийдуть. -Упевнена?
Що я собі думала? Ніссе не змусити до чогось. Вибач, Тонту.
Та нічого.
Перепрошую.
Дякую.
Опустися трохи.
Сяду тут.
Не пересядеш?
Це моє місце.
Перепрошую.
Будь ласка, усі сядьте.
-Це моє місце. -Я перший сів.
Заспокоймося.
Щиро прошу про вашу увагу.
Дякую, що завітали.
Нещодавно я дізналася,
що ніссе крадуть в інших ніссе.
Знаю, не любите бути поряд одне з одним.
-М'яко кажучи. -Так.
Це точно.
Але ви можете бути ввічливими. Найголовніше — спілкування.
Хто з вас вів просту розмову з іншим ніссе?
Що вона меле?
Як я й думала.
Тепер ви всі в одному місці, тож, може, поговоріть?
Хтось украв мій збивач яєць.
-Мені обіцяли їжу з потягу. -Моя качка зникла місяці тому.
Вибачте. Не все відразу!
Підійміть руку, щоби говорити.
-Сирна кулька! -Палички!
Тихо! Я дам слово.
Так. Ви, говоріть.
Той ніссе вкрав мій таймер!
Що?
Вам є що сказати у своє виправдання?
Так, я обурююся через цей жахливий наклеп на мою репутацію.
Я не крав. Я позичив його
з наміром залишити його собі назавжди.
Це була погана ідея.
Тобто? Гадаю, усе йде чудово.
Мій таймер!
-Ні! Злізь! -Ой! Агов!
Годі!
Так проблеми не розв'язуються.
Ви маєте навчитися слухати одне одного.
-Це я вмію. -Слухаю.
Чому б нам не спробувати рольову вправу?
Тонту, я хочу, щоби ти уявив себе не собою, а Тонту.
Мною?
Ні, не вами. Тонту.
Я Тонту.
Так, я знаю, але я говорила про…
Забудьте. Інший підхід.
Агов!
Це палиця для промови.
-Вона говорить? -Моя палиця говорить?
Ні, лише з палицею в руках можна говорити.
Ну гаразд.
Агов, моє радіо!
Вона заговорила без палиці!
Я заговорив без палиці.
Воно моє!
Гільдо, ні!
Воно моє!
І моє!
Ану віддай!
Я не маю на це часу!
Це моя тенісна ракетка!
-Годі! -Моє!
-Ану віддай. -Мої збори!
Він мій!
Мої закуски!
Моя палиця!
Моя жовта качка!
Ану віддай.
Моє!
Так, Живчику!
Агов, це моє.
Що робити?
Забиратися. Хапайтеся за руку.
Зачекайте!
Ой!
Через мій труп!
Ану тиша!
Що тут коїться?
Моя стрічка!
Так.
Отакої.
Це повна катастрофа.
Не завдяки тобі.
Я принаймні повернув моє радіо.
Моє радіо.
…і я, Вікторія ван Ґейл, повернулася.
Ван Ґейл?
Вибачте за кілька загадкових днів,
але, схоже, я нарешті розібралася з мікрофоном.
Добре. Як любить казати один мій друг:
«Таке життя шукача пригод».
Вона ж потрапила в нескінченну порожнечу. На це я сподівався.
Я не розумію.
Уже пізно.
-Піду, інакше спізнюся на вечерю. -Я теж.
Точно не повечеряєте тут?
Девіде.
Сьогодні піца.
Що ж, це відповідає на питання «хто?»
Та досі невідомо «де?»
Тепер байдуже.
Байдуже?
Я думала, що тато в біді, але він просто…
Мама мала рацію.
Годі! Я хотів би потримати це, якщо ти не проти.
З моєї вежі звучить
особлива пісня для всіх ваших норовливих душ.
Поклади голову
Послухай моє попередження
Хай етер розповість мою історію
Залишилася із жалем
І побоюваннями
Без вітру в моїх вітрилах
Сподіваючись повернутися
Але я невпевнена
Що може відкрити мені майбутнє
Тонту, бачив Альфура?
Ні.
Але я й не підписував документів.
Доброго ранку.
Доброго.
Ось. Можеш забирати радіо.
Я не розумію. З ним щось не так?
-Ні. -Тоді в чому ж заковика?
Немає. Подумала, що захочеш позичити.
Це називається ділитися, Тонту.
Знаю, але раніше я такого не бачив.
Ніссе не діляться.
І справді.
Що?
Я щось не те сказав?
Привіт.
О, привіт.
Добре. Ніссе не діляться.
Ти прийшла, щоби сказати це?
Гільдо, я знаю це.
Тому це все й почалося.
Є ідея. Та потрібна допомога.
Довіришся?
Ну хіба не гарно?
«Бібліотека позичань».
ПОЗИЧАННЯ
То я можу брати будь-що?
Так. Але й повернути, закінчивши.
Де я можу знайти п'яльця для вишивання?
Ну я…
Має бути під «шиття».
Не віриться, що ця ідея з бібліотекою спрацювала.
Це справжнє диво.
Ніхто не свариться. Це може все змінити.
І лише думка, що це була моя ідея.
Справді?
Але я поділився з тобою.
Можемо піти? Схоже, ніссе розібралися.
Ось. Чому б не розслабитися і не пограти в дирижабль?
Агов, це ж моя гра.
Твоя черга.
Проколола мій дирижабль.
Гарний хід.
Мені прикро, що ти не знайшла те, що шукала.
Мені теж. Я так захопилася цим, що ледь не зіпсувала вам усе.
І краще знати правду, навіть якщо вона неприємна.
Можна тихіше?
Ось-ось почнеться улюблене радіошоу.
Яке ж?
Про батька, який шукає доньку,
та я не дізнаюся, чи знайшов, якщо галасуватимете.
-Що? -Що?
Що? О ні. Це не ти. Ні, цю дочку звуть Гільда.
Стривайте-но.
…це Вікторія Ван Ґейл відлучається до наступної зустрічі.
Пам'ятайте, остерігайтеся постатей у капюшонах.
Вони завжди спостерігають, ближче, ніж ви думаєте.
А тепер, оскільки я пообіцяла знедоленому
звичайний сегмент в обмін на кокоси, ось і він.
Гільдо, якщо ти це чуєш,
якщо мене хтось чує, мені треба… Чекайте, що це?
О ні. Хтось заліз.
-Стривай… -Помітив. Ховайся!
Це була не найкраща посадка, Седрику.
Альфуре!
Є хороші новини.
Ми повернулися з тріангуляції розгалуженої мережі ельфів.
Вони були крихітні?
Гадаю, для вас — так.
Тепер легше знайдемо Вікторію ван Ґейл.
І мого тата.
Що?
Чули по радіо. Він із нею.
Вони у великій небезпеці.
Тоді це не просто курйоз.
Це терміново. Мені потрібна карта.
На північ 15 ельфійських.
Сорок три градуси — на захід.
Ось тут.
Тофотен.
Ван Ґейл казала щось про постаті в капюшонах.
-Він у пагорбі фей. -Що?
-Точно? Це можливо? -Не знаю, та він у біді.
Ти ж не збираєшся повертатися туди?
Думаю, я мушу.
Я боявся, що так скажеш.
Якщо повертаєшся, хтось має тебе витягнути.
-Я з тобою. -Я теж.
-Тонту? -Що?
За скільки доправиш до вокзалу?
-Я не хотів… -Коли мама дізнається…
Ну ти ж не скажеш?
Було б легше, якби вона дозволила це,
хоча б усно.
Ти сам казав, що це терміново.
Добре.
Готові?
Готові.
Тримайтеся всі.
Кому сандвічі з огірками?
Мені один.
Де вони?
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський