‫- הילדה -‬
‫- פרק 6: האגם הנשכח -‬
‫למה האוטובוס מאחר כל כך?‬
‫אימא, תסתכלי!‬
‫להסתכל על מה?‬
‫הילדה?‬
‫היי!‬
‫סליחה. חשבתי שאתה מישהו אחר.‬
‫מה זה היה?‬
‫האיש שם נראה כמו אבא, אז חשבתי שאולי…‬
‫האוטובוס הגיע.‬
‫אולי אתאמן קצת לפני השינה.‬
‫אז אני רק…‬
‫רשאית להמשיך.‬
‫מה כל הרעש הזה?‬
‫חליל פאן. הבאתי אותו מדודה אסטריד.‬
‫אפשר לראות?‬
‫בטח.‬ ‫-תודה.‬
‫טונטו!‬
‫לילה טוב.‬
‫אני רואה שגם את זה שמרת מדודה אסטריד.‬
‫אני הכנתי אותו.‬
‫אני לא חיבבתי אותם כשהייתי בגילך.‬
‫ודודה אסטריד התעקשה להכין לי אינספור כאלה.‬
‫היא שמה אחד בתיק שלי, אחד מתחת לכרית,‬ ‫ואפילו אחד במגירת הגרביים שלי.‬
‫זה טירוף. מגירת גרביים נועדה לגרביים.‬
‫נשמע שהיא הייתה מגוננת מדי, כמו שאת איתי.‬
‫אני לא מגוננת מדי. לא ככה.‬
‫אם את אומרת.‬
‫לא עוד פעם.‬
‫צריכה טרמפ?‬
‫מה זה?‬
‫המכונית החדשה שלנו.‬
‫היא לא חדשה לגמרי.‬ ‫היא משומשת, אבל המחיר השתלם. תיכנסי.‬
‫מה דעתך שנחגוג את המאורע‬ ‫בנסיעה ובטיול קמפינג?‬
‫מתי?‬
‫מחר. צפוי להיות מזג אוויר טוב.‬
‫את מרגישה בסדר?‬
‫נצא להרפתקה. רק שתינו.‬
‫שלושתנו.‬
‫בואו ניסע הביתה. אנחנו צריכות לארוז.‬
‫אני לא זוכרת‬ ‫שהמכונית הישנה עשתה משהו דומה.‬
‫הנה. אין סיבה לדאגה.‬
‫נראה שלא קולטים כאן הרבה.‬
‫עכשיו כשיצאנו מהעיר, אני יכולה לנהוג קצת?‬
‫לא.‬
‫אבל נהגתי בעבר.‬
‫אל תזכירי לי.‬
‫אז איפה נעשה קמפינג?‬
‫הזמנתי מקום באתר הקמפינג "נשמת העץ".‬
‫הייתי שם עם צופי הדרורים.‬ ‫-גם אני. מקום נהדר, נכון?‬
‫חשבתי שנוכל לחוות מקום חדש.‬
‫אנחנו לא ממהרות להגיע לאתר הקמפינג.‬
‫אם תרצי לעצור איפשהו בדרך כדי להעיף מבט,‬ ‫נוכל לעשות זאת.‬
‫נשמע לי טוב.‬
‫המכונית הזו לא בנויה לנסיעה מהירה.‬ ‫זה בטוח.‬
‫אבל אין סיבה למהר, נכון?‬
‫מה עכשיו?‬
‫ואו. לא ידעתי שיש לך ידיים טובות כל כך.‬
‫את מסתכלת על חניכת צופי הדרורים‬ ‫שזכתה בתג תיקון מכוניות דרגה שלוש.‬
‫מה זה?‬
‫זה המסור העגול הנייד שלי. הוא מגניב, נכון?‬
‫מגניב מאוד!‬
‫אולי עדיף להחזיר אותו למקום.‬
‫קדימה, חמוד. בוא נראה מה עוד יש כאן.‬
‫אל תתרחקו.‬ ‫נוכל להמשיך בנסיעה בעוד זמן קצר.‬
‫טוב. בוא נראה.‬
‫יש!‬
‫הילדה, תיקנתי את המכונית. בואי ניסע.‬
‫הילדה?‬
‫טוויג?‬
‫הילדה!‬
‫הילדה?‬
‫אימא!‬
‫הילדה, הבהלת אותי.‬
‫המקום הזה נהדר. כדאי שנעשה קמפינג כאן.‬
‫כבר הזמנו מקום באתר הקמפינג.‬
‫אני יודעת.‬
‫למרות שמחשיך, ומי יודע‬ ‫מתי המכונית תתקלקל שוב.‬
‫באמת?‬
‫יש מקום מושלם בהמשך.‬
‫בואי נביא את האוהל.‬
‫מה?‬
‫ניצחתי.‬
‫המנצחת בוחרת מה נעשה עכשיו.‬
‫זמן למוזיקה.‬
‫רוצה לנסות?‬
‫בטח. למה לא?‬
‫אימא, זה היה מקסים.‬ ‫לא ידעתי שאת יודעת לנגן כך.‬
‫גם אני לא ידעתי.‬
‫בואי ננוח.‬
‫מחכה לנו יום שלם של גילויים.‬
‫אני שמחה ששהינו כאן.‬ ‫קדימה, אני רוצה לצייר.‬
‫בואי נמצא מקום טוב.‬ ‫יש שביל נחמד בין העצים.‬
‫אבל השביל הזה נראה מהנה יותר, מסכימה?‬
‫מסכימה בהחלט.‬
‫אימא, תראי. אגם.‬
‫זה מוזר.‬
‫מה מוזר בזה?‬
‫זה דומה לתמונה שאני מציירת.‬ ‫לא ידעתי שהמקום הזה קיים.‬
‫את בטוחה שמעולם לא היית כאן?‬
‫אני לא חושבת,‬
‫אבל ייתכן שבאתי הנה עם הוריי כשהייתי ילדה.‬
‫אולי את שכחת את המקום הזה,‬ ‫בעוד שהוא לא שכח אותך.‬
‫את בסדר, אימא?‬ ‫נוכל ללכת למקום אחר אם תרצי.‬
‫לא. סיירנו כאן לאורך כל היום,‬ ‫וממש יפה כאן.‬
‫היי, חמוד. מה מצאת?‬
‫מאיפה זה הגיע?‬
‫תראה. יש עוד.‬
‫עוד הרבה.‬
‫אימא. תראי מה מצאנו.‬
‫מעניין מה הדברים האלה.‬
‫זה נראה כמו רשת דיג ישנה.‬ ‫אלה בטח היו פיתיונות שעזרו לתפוס את הדגים.‬
‫אני לא חושבת שדגים אוהבים להיתפס.‬
‫אבל זו מזכרת מגניבה בשבילנו.‬
‫העץ הזה הרבה יותר גדול מאשר בציור שלי.‬
‫תציירי אותו, ואני אטפס עליו.‬ ‫-אז ייתכן שתהיי חלק מהציור שלי.‬
‫אין לי בעיה עם זה.‬
‫אימא, תסתכלי.‬
‫אני מסתכלת.‬
‫היי, אימא. תראי!‬
‫תיזהרי שם.‬
‫הילדה!‬ ‫-אימא!‬
‫איכס!‬
‫תשחרר אותי!‬
‫את מתחרטת ששחררת אותי?‬
‫אני אסיר תודה.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫בנוסף לכך, אני רעב,‬
‫ואני אסעד‬
‫מייד אחרי שאלכוד את השנייה.‬
‫השנייה?‬
‫הילדה.‬
‫אימא, אני כאן!‬
‫קדימה, טוויג.‬
‫הילדה?‬
‫אימא! את בסדר?‬
‫כן. אבל אני לא מצליחה לחצות את זה.‬
‫תחזיקי מעמד ואני אחלץ אותך.‬
‫וגם אותך, חמוד. אני כבר חוזרת.‬
‫תיזהרי. הדבר הזה מחפש אותך.‬
‫טוויג?‬
‫טוויג, מה זה?‬
‫אימא!‬
‫חכי. אני אחלץ אותך משם.‬
‫זכית בתג השימוש הבטוח במסור מסוכן?‬ ‫-לא. לא זכיתי בתג הזה.‬
‫קדימה. בואו נזוז.‬
‫אל תזוזי!‬
‫הוא מדביק את הפער!‬
‫תיכנסו!‬
‫אימא, מהר!‬
‫לא. קדימה!‬
‫יש!‬ ‫-יש!‬
‫תחזיקי חזק.‬
‫הכול באשמתי!‬
‫הדבר הזה אמר ששחררתי אותו.‬ ‫אני לא יודעת איך.‬
‫הקמעות!‬
‫קחי את ההגה.‬
‫אימא, מה את עושה?‬
‫זה היה מדהים. איך ידעת מה לעשות?‬
‫אימהות תמיד יודעות מה לעשות.‬
‫הילדה!‬
‫אני לא מצליחה להחזיק מעמד!‬
‫אל תעזבי אותי, אימא!‬
‫לעולם לא!‬
‫אתן בנות אנוש.‬
‫אנושיות מכדי לאכול.‬
‫ניקח את זה כמחמאה.‬
‫אני מופתע שחזרת להעיר אותי‬
‫עם השיר העתיק הזה.‬
‫סליחה, נפגשנו בעבר?‬
‫ניסיתי לאכול אותך כשהיית קטנה.‬
‫קטנה יותר ממנה.‬
‫ההורים שלך כלאו אותי‬
‫בקרקעית האגם.‬
‫אתה בטוח? אני לא זוכרת שום דבר כזה.‬
‫זו היית את.‬
‫ולך היה ריח דומה למדי.‬
‫אבל הכי חשוב שהטעם שלנו נורא.‬ ‫לעולם אל תשכח זאת.‬
‫כיוון שאתן לא אוכל, נוכל להיות חברים.‬
‫טוב לדעת. אבל מה אתה? אם אפשר לשאול.‬
‫אני מתקופה שבה יצורים לא היו חייבים להיות‬
‫מוגדרים היטב כדבר כזה או אחר.‬
‫אין לי מילה שתגדיר מה אני.‬
‫אני פשוט אני.‬
‫אבל אני מניח ששתיכן מבינות איך זה.‬
‫היה נעים להכיר!‬
‫דברי בשם עצמך.‬
‫אם צפרדע העכביש הזה,‬ ‫או עכביש הצפרדע, או מה שזה לא יהיה…‬
‫אימא, הוא מעדיף להיות חסר הגדרה.‬
‫בסדר. אם הדבר הזה צודק,‬
‫אז הוריי הכינו את הקמעות האלה‬ ‫כדי להגן עליי.‬
‫יש כאן המון. הם בטח אהבו אותך מאוד.‬
‫אני רוצה לשמור אותם.‬
‫אני באמת מקווה‬ ‫שזו הפעם האחרונה שמישהו במשפחה יזדקק להם.‬
‫לעולם לא אשכח את הטיול הזה איתך.‬
‫אני לא בטוחה אם זה טוב או רע.‬
‫זה בהחלט טוב.‬
‫אני אוהבת את המכונית החדשה.‬ ‫היא בלתי צפויה לחלוטין.‬
‫רק שתדעי, רוב האנשים‬ ‫לא מעוניינים במכונית בעלת תכונה כזו.‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬