Дякую.
Ваш квиток.
Ага. Дякую.
Час відчалювати.
Підійняти трап.
Зачекайте!
Стривайте.
Що?
Один до Тролещини, будь ласка.
О ні. Чекайте. Хвильку. Ось.
Та
ось.
Має вистачити.
Ну вітаю на борту.
І що сподіваєтеся знайти у великій Тролещині?
Славу? Гроші?
Її.
ГІЛЬДА
РОЗДІЛ 5. РОБОТА
-Мамо, це краса. -Дякую, Гільдо.
Ми з Альфуром підемо по їжу. Щось придбати?
Запити в останню мить в додаток до початкового списку.
Потрібні ласощі для Живчика.
Я це врахую.
І мармелад скінчився.
І справді.
Гільдо, ти розсудиш.
Фріда каже, що треба йти робити домашку.
Не відразу.
Я сказала, що треба перекусити в ресторані.
Сьогодні субота.
Домашку треба виконувати в останню мить неділі
в стані відчаю з відтінком жалю.
-Чи не виконувати. -Теж варіант.
Я думаю, що Фріда має рацію. Готовий, Альфуре?
Оригінальний список покупок є. Оновлений додаток є. Ходімо.
Щасти. Ще побачимося, дітлахи.
Андерсе!
Привіт, Йоганно.
Тату, це ти?
-«Тату»? -«Тату»?
Тату!
Гільдо!
А ти виросла.
Заходь.
Перепрошую. Але хто це?
Мій тато. Тату, це Тонту.
Він тепер тут житиме?
-Ні. -Ні.
Добре.
Без образ. Просто місця тут уже мало.
А це Альфур.
Добре. Альфред — це уявний друг?
Я Альфур, і запевняю вас, я цілком реальний друг.
Ельф. Невидимий, якщо не підпишеш документи.
Я з радістю приготую.
Я не від документів. Закріпімо угоду рукостисканням.
-Що скажеш? -Я ніколи так не робив.
У мене й рук немає!
А це мої друзі: Девід і Фріда.
-Вітаю. -Вітаю.
Овва. У тебе є звичайні друзі-люди.
Авжеж, є.
Хоча «нормальні» — це з натяжкою.
Раніше тут були лише ви з мамою серед пустиря.
І Живчик. І той моторошний «палицеподібний».
Лісовик. Підтримуємо зв'язок.
Тож, Андерсе…
-Це твоя робота? Можеш продавати. -Я не знала, що ти завітаєш.
Я вирішив вас здивувати.
І тобі це вдалося. Надовго ти в Тролещині?
Не знаю. Але сьогодні я хочу відвести Гільду на обід.
Якщо ти не проти.
-У неї плани з Фрідою та Девідом. -Тоді візьму всіх.
-Що скажете? -Супер.
-Добре. -Авжеж.
-Аби Гільда була до вечері. -Приведу десь до п'ятої.
«Десь до п'ятої»?
Складу чіткий імпровізований графік візитів,
поки ще не пізно.
-Ми пішли. Ми скоро. -Бувай.
Дайте п'ять хвилин на розклад.
Нічого, Альфуре.
Чому він такий безрозсудний щодо часу?
Повір мені. Жоден документ цього не виправить.
І тролі зайшли в центр міста?
ТРОЛІ
Саме так. Абсолютно мирно.
Хоча місто було на межі повного знищення.
Нічого собі.
А як школа?
Добре. Де ми обідатимемо?
-«Морська Діва»? -Найстаріша таверна в місті.
І найдешевша.
Я витратив усе на квитки до Тролещини.
Тож грошей небагато.
Готові замовити?
Думаю, так. Як ваш сандвіч із тріскою?
Незабутній.
-А зі смаженим сиром? -Липкий.
Так, точно. Липкий.
А як улов-дня-сюрприз?
Це сюрприз.
-Овочевий салат. -І мені.
-Мені теж. -Чотири.
Гарний вибір.
Знаєте, Гільда така авантюрна в мене.
Певен, вона казала, як я завжди слідував поклику пригод.
Я гадав, що ви давно померли.
Я теж. Припускала, що через якусь болячку.
Думав, через трагічний випадок.
Вибач. Мова не заходила про тебе.
Розумію.
Що ж, аби ви знали, я живий, і цього разу планую залишитися тут.
Лише треба знайти роботу.
Хто з вас, щасливчиків, хоче роботу?
Він хоче.
Наймаю вас.
Наймаєте? Чудово. Коли починаю?
Зараз. І завершити маєте до заходу сонця, тоді це все буде ваше.
Як звати?
Андерс.
Гаразд. Майте на увазі, якщо все піде добре,
я, можливо, ще звернуся щодо ваших послуг.
Я не підведу, пане… Даруйте, я не розчув імені.
Мої ділові партнери називають мене Тхір.
Це ваше ім'я?
Це прізвисько, що прижилося. Я прийняв його. Комусь щось не подобається?
-Ні. -Ні.
-Авжеж, ні? -Тхори круті.
У вас є надійний транспортний засіб?
Ні.
Хіба що в мами позичити авто.
Уже немає. Троль розтоптав.
Завжди страхуйтеся від тролів.
Сумніваєтеся, але раптом ви мчите опівночі,
а вас переслідує божевільний троль і кидає каміння!
Я відволікся. На щастя, я можу позичити авто на пів дня.
Так. Ви прямуєте до руїн замку за стіною.
Після воріт ліворуч, поки не доїдете сюди, а потім цією дорогою.
-Довга дорога. -Перепрошую.
Я була в руїнах замку. Візьми мене. Покажу короткий шлях.
Не доплачу за дитину.
Ми одне ціле. Двоє за ціною одного. Так?
Так.
Гаразд. Поверніться до заходу сонця.
Гайда. Не гайте часу.
Аби знали, ці двері часто застрягають.
Сьогодні точно без домашки.
Думаєш, це хороша ідея?
Я з татом. Ви теж тусуєтеся зі своїми.
Так. Та працювати на якогось Тхора — це не типове сімейне заняття.
Зате на блошиний ринок не тягне.
Кошмари від цього.
Гільдо, ти готова?
Готова.
Побачимося.
Ти ба, ми вирушили з міста з таємничим завданням до руїн замку.
Життя шукача пригод.
Неймовірне життя.
ПРИГАЛЬМУЙТЕ ПЕРЕХОДЯТЬ ВІТТРИ
Ой-ой!
Ой!
Колесо спустило.
Це катастрофа?
Ні, якщо запаска ціла.
Подай ключ.
Ключ.
Потримай-но.
Добре.
Живчику.
Що це в тебе?
Маєш рацію. Поховаймо. Це жах.
-Це дзвоник троля. -«Дзвоник троля»?
Я була тролем, і цей звук був нестерпний. Навіть зараз сіпає.
І як це бути однією з них?
Дещо було дуже весело. Я про дикість.
Ти бігаєш, тебе не спинити.
Так я і люблю жити.
-А моя мама-троль дбала про мене. -А твій батько-троль?
У тролів немає батьків.
Справді?
Так. Зовсім ніяких.
Ось. Вийми било й…
Прощавай, дзвонику.
Гайда. У дорогу.
Хочеш ненадовго за кермо?
Тату, мені ще зарано.
Не в місті. Тут ми встановлюємо правила.
Не хвилюйся. Я тебе навчу. Ходімо.
Мама б не дозволила.
Твоя мама не любить ризикувати.
Неправда. Летіла на воффі в тітки Астрід.
Ой! Стеж за дорогою.
А як добра стара тітка Астрід? Я їй ніколи не подобався.
Вона мила.
Вона досі роздає свої дивні обереги?
Так. Зробила крутий мені.
Справді?
Руїни замку!
Ось і ми.
Ой. Відпускай газ. Відпускай.
Молодчинка.
-Що це з ним? -Постав на ручне гальмо.
Ясно.
Тепер увімкни запалювання і вийми ключі.
Чудово.
Овва.
Я вже забув, як тут гарно.
Це точно.
Треба якось прийти з наметами. Якщо ти хочеш.
-Обожнюю кемпінг. -Тоді наступних вихідних.
Домовилися. Скажу мамі.
«Приведу її десь до п'ятої». Уже по п'ятій!
Протокол екстреного пошуку й порятунку?
Може, зарано. Я зателефоную мамі Девіда.
-Алло? -Вітаю, Девіде. Це Йоганна.
Вона в тебе?
-Вона з Андерсом! -Ясно.
-На роботі для Тхора. -Тхора?
-У руїнах замку. -Замку?
-Знаєте, де це? -Так. Я знаю, де це.
Передаси своїй мамі? Позичу її авто.
Агов.
Агов!
Хтось є?
Сюди.
Ну ж бо. Підіймай спиною!
-Тягни! -Я тягну!
Привіт.
Що? Ой!
Мій куприк.
Ви цілі?
Краще не буває. А ви хто такі?
Я Андерс. А це моя дочка Гільда.
Нас прислав Тхір.
Не міг повернутися й забрати його сам. І не дивно.
Може, краще було б витягувати мотузкою.
Так. Моя блискуча напарниця забула мотузку.
Я взяла ліхтарі, лопати та кайла. Щиро дякую.
Здається, я бачив мотузку в авто. Піду по неї.
То ви теж працюєте на Тхора?
Важка штуковина.
Ми намагалися пронести через тунель віттр, але він заважкий.
Навіть із мотузкою буде нелегко.
Змайструємо шків.
Блискуче, скажи?
Так, якщо спрацює.
Спрацює.
Треба закинути мотузку на крокву.
І як ти собі це уявляєш?
Я знаю.
Кидай сюди.
Ура!
Ну ось.
Оце команда.
Чимало тут ящиків і скринь.
Більшість із них — повний мотлох.
Але Тхір виявив, що один із них варто викопати.
Йому підказала віттра про сховок тролів зі скарбами
десь під руїнами замку.
Тож він понишпорив, і з'явився троль, щоби провідати свій скарб.
Тхір пішов за ним, а там була скриня із золотом.
Тхір був такий схвильований, що почав танцювати.
І перекинув старий ліхтар,
який зчинив галас.
І троль погнався за ним.
Але Тхору вдалося втекти.
Він дізнався все, що хотів.
Саме тому ми сьогодні тут.
Ми залишимо скриню тут.
Не допомагатимемо вам красти.
Ну ти ж не могла просто змовчати, так?
Кого хвилює її думка?
Ти нам не керівниця!
Уже пізно.
Витягуймо й покінчімо із цим.
Ні!
Не заважай нам, дівчинко, інакше…
Не розмовляй так із моєю донькою.
Інакше що?
У мене ключі від авто.
Ой-ой.
Скажи, аби віддала ключі.
Тебе найняли виконати роботу.
Агов!
Андерсе!
Ай!
Йоганно.
Де Гільда?
Нагорі.
-Привіт, мамо. -Ти сказав, що ви йдете пообідати.
Так, але одне привело до іншого. Сама знаєш, як буває.
Ні, не знаю.
Мали повернутися до вечора. Трохи вибилися з графіку.
Перепрошую. Ви справді її мама?
Так!
Ваша донька не хоче допомагати.
Вони злодії. Крадуть скарби троля.
Ми злодії? Це вона вкрала ключі від авто нашого боса.
Я не крала. Тато дав їх, аби я водила.
Водила? Андерсе!
-Андерс? -Андерс?
Я все контролював.
Мамо, не злися. Було весело.
Гільдо, ми негайно їдемо додому.
Ой-ой.
Роботу скінчено.
Щасти.
-Гільдо! -Гільдо!
Агов!
Піймала.
О ні!
Стривай!
Виплюнь його.
Я серйозно. Негайно!
Ти його не їв, так?
Вибач. Ти бачив, куди подівся тато?
Дивися, мабуть, пішов у тунель.
Гадаю, час і нам іти.
Точно чекатиме на нас надворі.
Тату.
Ми тут!
Тату!
І знову він утікає. Чому йому завжди так легко?
Може, вихід із тунелю далеко. Він не міг…
Гільдо, він міг.
Він так робить, коли йому важко.
Тікає до нової пригоди.
А як же кемпінг? У вихідні. Ми домовилися.
Він не дотримує свого слова. Але він усе одно тебе любить.
Йому просто важко проявляти це.
Їдьмо додому, гаразд?
Ти голодна?
Власне, так.
Я спекла пиріг. Сподіваюся, Тонту ще не з'їв його.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський