Mulțumesc!
Biletul, vă rog!
Mulțumesc!
E ora de plecare.
Ridicați pasarela!
Stați!
Stați așa!
Unul pentru Trolberg, vă rog.
Aoleu! Stai puțin… Poftim.
Și…
Poftim.
Cred că ajunge.
Bun-venit la bord!
Și ce speri să găsești în marele oraș Trolberg?
Faimă? Avere?
Pe ea.
CAPITOLUL 5: DE LUCRU
- Mamă, sunt superbe! - Mulțumesc, Hilda!
Merg cu Alfur la cumpărături. Vrei ceva anume?
Înregistrăm solicitări pe anexa la lista de cumpărături.
- Niște Poppy Pops pentru Crenguță. - S-a notat!
Și nu mai aveți marmeladă.
Într-adevăr.
Hilda, spune tu cum facem!
Frida zice să ne facem tema la bibliotecă.
Nu imediat!
Am zis și să mâncăm la restaurantul cu tăiței.
E sâmbătă! Tema de weekend ar trebui făcută duminică-seara târziu,
într-o stare de disperare și regret.
Sau deloc.
Și așa merge.
Eu cred că Frida are dreptate. Ești gata, Alfur?
Listă inițială de cumpărături… Anexă actualizată… Hai!
Distracție plăcută, pe curând!
Anders!
Bună, Johanna!
Tată?
„Tată”?
Tată!
Hilda!
- Ce mare te-ai făcut! - Intră!
Mă scuzați, cine e dânsul?
Tata. Tată, el e Tontu.
O să stea aici de acum?
- Nu. - Nu.
Bine!
Nu te supăra, suntem la capacitate maximă.
Iar el e Alfur.
Bine. Alfred e un prieten imaginar?
Mă cheamă Alfur și te asigur că prietenia mea e foarte reală.
E elf. E invizibil dacă nu semnezi actele.
Ți le pregătesc cu plăcere.
Nu prea-mi plac actele. Hai să batem palma!
- Ce zici? - Nu închei înțelegeri bătând palma!
Nici măcar n-am palme…
- Ei sunt prietenii mei, David și Frida. - Bună!
Ai prieteni normali, umani!
Sigur că are.
Deși „normali” e o mică exagerare.
Ultima oară trăiai singură cu mama ta în sălbăticie.
- Și cu Crenguță. Și ciudatul ăla de lemn. - Omul de Lemn. Ținem legătura.
- Deci, Anders… - Tu le-ai pictat?
- Le poți vinde! - Nu știam că vii în vizită.
Am zis să vă fac o surpriză.
Și ai reușit, sunt surprinsă. Cât stai la Trolberg?
Nu știu. Dar azi aș vrea s-o duc pe Hilda la prânz.
- Dacă vrei. - Are planuri cu Frida și David.
- Îi iau pe toți trei! Cum sună? - Grozav!
- Bine! - Sigur!
- Te rog s-o aduci acasă până la cină. - O aduc pe la cinci.
„Pe la cinci”?
Fac un program clar de vizite inopinate, ca să n-o ținem tot așa.
- Nu stăm mult! - Pa, mamă!
Cinci minute, ca să fac programul!
Nu-i nimic, Alfur.
De ce n-are noțiunea timpului?
Crede-mă, niciun act n-o să repare asta.
Trolii au intrat, pur și simplu, în oraș?
Exact. Întru totul pașnic.
Deși orașul a fost cât pe ce să fie distrus!
- Cum e la școală? - Bine. Unde luăm prânzul?
Domnișoara Sărată?
Cea mai veche și mai ieftină tavernă din oraș!
Am dat tot ce aveam pe biletul spre Trolberg.
Stau cam prost cu banii.
Gata, comandați?
Cred. Cum e sendvișul cu cod?
Memorabil.
- Și cel cu brânză la grătar? - Lipicios. Da, lipicios.
Cum e captura-surpriză a zilei?
Surprinzătoare.
- O supă de legume. - Două.
- Și eu. - Patru!
Bună alegere!
De la mine are Hilda gustul pentru aventură.
Sigur v-a zis că urmez chemarea aventurii oriunde.
Eu credeam că ai murit când era mică.
- Și eu! Credeam că de o boală groaznică. - Sau într-un accident tragic.
Scuze. Nu m-au întrebat unde ești.
Corect.
Ca să fie clar, sunt în viață și de data asta plănuiesc să stau o vreme.
Doar să-mi găsesc de lucru.
Care fraier norocos vrea să-i dau de lucru azi?
El vrea!
Ești angajat!
Sunt angajat? Super! Când încep?
Acum. Și trebuie să termini până la apus, când ăștia vor fi ai tăi.
- Cum te cheamă? - Anders.
Bine, Anders. Nu uita, dacă merge bine azi,
poate mai apelez la serviciile tale.
Poți conta pe mine, dle… Scuze, nu-ți știu numele.
Asociații mei îmi spun Dihorul.
Așa te cheamă?
Asta e porecla mea și am acceptat-o.
Comentează cineva?
- Nu. - Deloc.
- Nu. - Dihorii sunt tari.
Ai acces la un… vehicul de încredere?
- Nu… Dacă nu-mi împrumută mama ta mașina. - Nu mai are. A călcat-o un trol.
Întotdeauna faci asigurare antitrol!
Crezi că n-ai nevoie și te trezești gonind în miez de noapte,
urmărit de un trol nebun care aruncă pietre!
Dar m-am abătut de la subiect. Îți pot da camioneta mea.
Mergi la castelul în ruine de lângă oraș.
Ieși din oraș și ții stânga până aici, apoi o iei pe aici.
- Ăla e drumul mai lung. - Poftim?
Am fost la ruine. Ia-mă cu tine, știu un drum mai scurt!
Nu dau în plus pentru copil!
Suntem la pachet, doi la preț de unul! Nu?
Da!
Bine. Valea și să fiți înapoi până la apus!
Haideți! Trece timpul!
Ca să știi, ușa asta se cam blochează.
Cu siguranță nu fac teme azi.
Sigur e o idee bună?
Stau cu tata! Voi faceți chestii cu ai voștri.
O „treabă” pentru „Dihor” nu e o activitate tată-fiică obișnuită.
Măcar nu e târg de spărgători de nuci… Acolo se nasc coșmarurile.
Hilda, ești gata?
Sunt gata!
Pe curând!
Uite cum plecăm din oraș cu o misiune misterioasă la ruine!
Viață de aventurier!
Întocmai!
ATENȚIE, TREC VITRE
Avem pană.
- E grav? - Nu și dacă roata de rezervă e bună.
Cheie tubulară!
Cheie.
Ține asta!
Bine.
Crenguță!
Ce ai acolo?
Ai dreptate, să-l îngropăm! Sunt groaznice.
- E doar un clopoțel. - „Doar”?
Când eram trol, sunetul ăsta era oribil. Încă mă stresează.
Cum a fost? Să fii trol?
Unele lucruri erau tari. Sălbăticia…
Erai liber și nimic nu te ținea pe loc.
Așa-mi place și mie!
- Și mama mea trol avea grijă de mine. - Și tatăl tău?
N-aveam. Trolii nu au tați.
Nu?
Nici din cei cu care vrei să stai.
Uite, scoți limba și…
Adio, clopoțel!
Să pornim iar la drum!
- Vrei să conduci tu? - Tată, nu-s destul de mare să conduc.
În oraș, nu. Dar aici, noi facem regulile!
Stai liniștită, te învăț eu. Hai!
Mama nu m-ar lăsa niciodată!
Mama ta nu prea riscă.
Ba a zburat pe un woff când am fost la mătușa Astrid!
Ochii la drum!
Ce mai face mătușa Astrid? Nu m-a plăcut niciodată.
E drăguță.
Încă mai dă talismanele alea ciudate?
Da. Mi-a făcut unul tare.
Chiar așa?
Ruinele castelului!
Venim!
Ușurel, nu accelera! Frână!
Bravo!
- Ce are? - Trebuie s-o scoți din viteză.
Am înțeles.
Acum rotește cheia în contact și scoate-o.
Bravo!
Uitasem ce frumos e aici!
Chiar e.
Ar trebui să mergem cu cortul.
Dacă vrei.
Îmi place cu cortul!
Mergem weekendul viitor! O să vorbesc cu mama ta.
„O aduc pe la cinci.” E trecut de cinci!
Activez protocolul de căutare și salvare?
Poate e prematur. O sun pe mama lui David.
- Alo? - Bună, David! Sunt Johanna.
E cu tine?
- A plecat cu Anders. - Aha.
- Lucrează pentru Dihor. - Ce?
- La castel. - La ruine?
- Știți să ajungeți? - Da, știu unde sunt.
Mi-o dai pe mama ta? Am nevoie de mașină.
E cineva?
Alo!
E cineva aici?
Pe aici!
Hai, ridică cu spatele!
- Trage! - Trag!
Bună!
Noada mea!
Sunteți bine?
Foarte. Dumneata cine ești?
- Anders. Ea e fiica mea, Hilda. - Ne-a trimis Dihorul.
Nu s-a deranjat să se întoarcă să-l ia el, da…
Ar merge mai ușor dacă l-ați ridica cu frânghia.
Geniala mea parteneră a uitat să aducă frânghia.
Mi-am amintit de lumină, de lopeți și de târnăcoape. Na!
Cred că am o frânghie în mașină. Mă duc s-o iau!
Și voi lucrați pentru Dihor?
E ca un pietroi!
Îl băgam prin tunelul de vitre, dar e greu.
N-o să fie ușor de scos nici cu frânghia.
Îi facem un scripete.
Genial, nu?
Da, dacă merge.
O să meargă.
Aruncăm frânghia peste grindă.
Și cum o să faci asta?
Știu eu!
Arunc-o aici!
Da!
Poftim!
Muncă în echipă!
Ce multe cutii și cufere!
Majoritatea sunt porcării.
Dar Dihorul a descoperit că unul merita dezgropat.
I-a zis o vitră că știe de o comoară de-a trolilor
undeva sub ruinele castelului.
A stat la pândă și a apărut un trol să-și viziteze comoara!
Dihorul l-a urmărit și a văzut un cufăr cu aur.
A fost așa entuziasmat, că a început să danseze.
A dărâmat un felinar vechi, care a căzut pe podea.
Fusese descoperit și trolul l-a urmărit, dar a reușit să scape.
Și aflase tot ce trebuia să știe.
Și asta ne aduce azi aici.
Lăsăm cufărul! Nu vă ajutăm să furați comoara unui trol.
Nu puteai să-ți ții gura, nu?
Cui îi pasă ce crede ea?
Nu ești șefa noastră!
Se face târziu.
- Hai să-l ridicăm și să-l scoatem! - Nu!
Nu ne face necazuri, domnișoară, că altfel…
Nu vorbi așa cu fiica mea!
Altfel ce? Cheile camionetei sunt la mine.
Spune-i să-ți dea cheile! Ai fost angajat să faci o treabă!
Anders!
Johanna!
Unde e Hilda?
Sunt aici!
Bună, mamă!
Ai zis că iei prânzul cu ea și amicii ei.
Da, dar dintr-una într-alta… Știi cum e.
Nu, nu știu!
Trebuia să ne întoarcem până la apus. Dar am întârziat.
Scuză-mă, chiar ești mama ei?
Da!
Fiica ta nu e deloc cooperantă.
Sunt hoți. Fură din comoara unui trol!
Noi suntem hoți? Ea a furat cheile camionetei șefului!
Ba nu! Mi le-a dat tata ca să conduc.
Să conduci? Anders!
Anders!
Aveam totul sub control.
- Mamă, nu te supăra! A fost distractiv. - Hilda, mergem acasă imediat!
S-a terminat.
Baftă!
- Hilda! - Hilda!
Te-am prins!
Nu!
Stai!
Scuipă-l!
Serios! Chiar acum!
Nu l-ai mâncat, nu?
Scuze! Ai văzut unde s-a dus tata?
Cred că a fugit prin tunel.
Și e timpul să plecăm și noi.
Sigur ne așteaptă afară.
Tată?
Suntem aici!
Tată!
Și dispare iar… Cum de i-e mereu atât de ușor?
Poate ieșirea din tunel era departe. N-ar fi…
Hilda, ba da.
Așa face când se simte copleșit. Fuge spre următoarea aventură.
A zis că mă duce cu cortul weekendul ăsta!
Nu se ține de cuvânt. Dar nu înseamnă că nu te iubește.
Doar că nu știe s-o arate.
Hai acasă, bine?
Ți-e foame?
Da, mi-e foame.
Am făcut o plăcintă, sper că n-a mâncat-o Tontu.
Subtitrarea: Raluca Dimitriu