KAPITEL 4: DEN SKRATTANDE HAVSMANNEN
-Skulle vi ta med en egen flytväst? -Jag är jättebra på rodd.
Kvist stångade honom, och han bara "Aj!"
Lystring, sparvscouter.
I dag får ni chansen att ta årets sista märke.
Fiskfinnar-märket.
-Ja! -Äntligen!
Idag är en bra dag att vara sparv.
För att få det måste ni identifiera så många fiskar som möjligt.
Bilda grupper om fyra, allihop.
-Jacob, vill du vara med oss? -Izzy, vi har plats.
Vi är bara tre. Har vi haft en fjärde förut?
-Nej, vi har alltid funkat som en trio. -Vi hittar säkert nån.
Vi behöver vidga våra vyer.
-Jag vill paddla. -Bra idé.
Jag förstår inte. Finns det ingen kvar till oss?
Ingen vill ju hamna med Knäppisgänget.
Knäppisgänget? Vilka är det?
-Vänta, är det vi? -Vad är så knäppt med oss?
Ni blir jämt indragna i konstiga saker. Har ni normal-allergi, eller?
Va? Vi har haft massor med normala resor. Eller hur?
Så klart. Som den där gången när…
Eller när…
Det är sant. Vårt antal normala scoutresor är just nu… noll.
Ni kanske ska börja på cirkusen istället.
Vårt vilda rykte kom ikapp oss till slut.
Allt är mitt fel. Ni var inte knäppa innan ni träffade mig.
Äsch! Vi valde att vara dina vänner, hur knäpp du än är.
Men ändå… Vi ska visa dem.
Idag blir det vår vanligaste flodresa nånsin. Om äventyret ringer lägger vi på.
Tur att det fanns en plats kvar. Hilda, Frida, David, ni får Louise i ert lag.
Okej, då börjar vi. Annars blir det ju inget märke.
-Vem är Louise? -Hej.
Vi har inte träffats. Jag heter Frida, det här är David och Hilda. Välkommen.
Jag har varit scout i ett år. Jag håller mig för mig själv.
En tystlåten typ. Jag förstår dig.
Är du orolig för att behöva åka med Knäppisgänget?
-Vilka? -Perfekt.
Där är en!
En lutfisk! Då är vi uppe i sju stycken.
En sån underbart händelselös dag.
Inte för nära. Vi vill inte sugas ner i en virvel eller bli uppätna av en havsorm.
Det kommer inte att hända! Eller hur?
Självklart inte. Havsormar lever ju i havet!
Det spelar ingen roll. Ni stöter nog på en ändå.
Ja.
Jag lovar att det blir en helt normal utflykt.
Kom ihåg: inga omvägar, ingen magi. inget knäppt. Vi följer kartan.
Uppfattat.
Sjutton också.
-Jag tappade kartan. -Va?
-Vad menar du? -Det var inte med flit.
-Är nåt på tok? -Nej!
Allt är helt normalt.
Fort! Vi tappar bort de andra flottarna.
-Vilken väg leder inte till ett äventyr? -Vi låter mitt turmynt avgöra.
-Jag som har övat på att hålla i saker. -Okej, det får bära eller brista.
Var är vi?
Fortsätt paddla. Vi känner nog igen nåt snart.
-Vad är det? -Den sitter fast!
-Ursäkta mig, Louise. -Jag har den!
Hejsan!
Är allt som det ska?
-Ja. Vi hittade bara en fisk till. -Ganska ointressant, faktiskt.
Så oförskämt. Får jag komma ombord? Jag vill visa er nåt fantastiskt.
-Pratade den? -Det lät som ett vanligt fiskljud.
Vi skulle precis kasta tillbaka den.
Okej, jag ville inte bara visa er nåt. Jag behöver er hjälp!
Japp, den pratar helt klart.
Hjälp med vad?
-En havsorm är ute efter mig! -Nu vet jag att du ljuger.
-Hilda sa att vi inte skulle stöta på en… -Havsorm!
Oj!
Paddla!
Jag ser inte humorn i att bli uppäten av en havsorm.
Ditåt! Den kan inte följa oss på grunt vatten!
Det ser inte alls säkert ut.
Vi har nog inget val. Håll i er!
Perfekt. Vi räddar en galning!
Det fungerade!
Beklagar, Louise. Vi är tillbaka i huvudfåran på nolltid.
Jag är inte så säker på det.
-Vattenfall! -Paddla!
Är alla okej?
Jag mår bra, tack vare er. Låt mig visa er min tacksamhet.
Vi har inte tid. Vi måste skynda oss tillbaka till de andra scouterna.
-Hur tar vi oss upp igen? -Vi får bära flotten genom skogen.
Nonsens. Jag tänker inte låta er utstå sånt lidande.
-Vi behöver inte fler idéer från honom. -Är du säker på det?
Ta-da!
Inuti dessa grottor finns en massa tunnlar.
Och jag hittar i dem. Jag kan leda er tillbaka till huvudfåran.
Ett ögonblick.
-Tror nån mer att det är nåt skumt? -Skämtar du?
Jag tjuvlyssnar inte, men flotten är rätt liten.
-Ja, det är den. -Vänta. Hörde du vad vi…?
Allt är mitt fel. Jag tappade kartan.
-Förlåt. Jag lyssnar fortfarande. -Om vi väljer skogen kanske vi går vilse.
Det stämmer.
Och solen går snart ner.
Okej, havsmannen. Visa vägen.
Perfekt! Ni blir inte besvikna, så sant som jag heter Eugene!
Heter du Eugene?
Det är mitt ytnamn. Man kan inte säga mitt riktiga namn utan gälar.
Okej, Eugene. Vad är det som är så roligt?
Inte så uppmuntrande.
Vi gick i en fälla. Han kommer att äta upp oss.
Ännu värre. Han tänker uppträda.
Det är säkert och visst Att jag är en artist
Jag uppträder jämt för havets kung
Jag övade en dag för en mycket viktig pjäs För att roa kungens hov utan minsta fadäs
Plötsligt satt jag i ett nät Tänk er bara hur jag lät
Jag fångades Och var ej där jag borde va'
Skulle roa mitt folk På botten av vårt hav
"Uppfyll min önskan, eller få smisk" Varpå jag sa "Jag är ingen sån fisk"
"Ta mig till havet, din imbecill" Men han slog bara dövörat till
Höll mig fången hur jag bad Släppte mig i detta spad
Mitt grymma öde här begrundar jag
Artist utan publik Som en fisk på torra land
Strandsatt här i många år
-Jag kan bara vänta… -Ursäkta?
-Eugene? -Ska du hålla på länge till?
Är ni inte roade?
Det märktes att du hade kul, och det är ju huvudsaken.
Klart vi inte är roade. Det här skulle ju vara en genväg.
Publikens återkoppling är viktig. Jag tar hänsyn till det i mitt nästa uppträdande,
som är schemalagt till… nu!
Men nu har jag er fyra Späda strängar på min lyra
Lyssna på mig, så slipper vi strul Min komedi är mördande kul
Nu blir ni yra, huj vad det går Skrattar er trötta, fäller en tår
Nu tappar ni nog andan Med en enda läglig paus
Mitt blöta encore är det ingen som slår
Jag ger er allt Om ni bara ger mig en applåd
Ni har tur Som är fast i geggan med mig
En fisk med talang För det är jag väl, så säg?
Yeah.
Vad tycker ni? Var ärliga. Gillade ni ändringarna?
-Nej! -Inte?
Det var lite förminskande. Vilken del behöver justeras?
Alltihop!
Du skulle hjälpa oss tillbaka till de andra,
men istället skrämde du livet ur stackars Louise.
Är det så du känner, Louise?
Tja, jag…
Om den där ormen var en illusion så var nog den tidigare också det.
Räddade vi ens ditt liv?
En artist avslöjar aldrig sina hemligheter.
Jag ville bara underhålla er lite, och i gengäld få ett skratt.
Är det för mycket begärt?
Är det så viktigt för dig att underhålla oss?
Du anar inte.
Aktörer som jag är givare av naturen. Vi ger och vi ger, och ni…
-Ni uppskattar inte konst. -Kallar du det här för konst?
Om du får oss att skratta inom fem minuter stannar vi och tittar.
För alltid?
Okej. Men om du misslyckas måste du släppa oss.
Jag älskar roliga lekar.
Då så. Nu kör vi!
Jag börjar lite lätt. Vad sa det ena havet till det andra?
Ingenting! Han vågade inte!
Han vågade inte.
Bra jobbat, David.
Okej. Jag får väl plocka fram mina bästa grejer.
Ska det här vara roligt?
David, vad har hänt med dig?
Med mig? Vad har hänt med dig?
Vi verkar kunna hålla oss för skratt. Åh nej, är det där min röst?
Det här är inte roligt.
-Där fick jag er! -Åh, nej! Vi skrattade.
-Och åt sån barnslig humor. -Alla skrattade inte.
Okej. Jag erkänner mig besegrad.
-Ja! -Ja!
Du är fri,
Louise.
-Va? -Va?
Alla blev inte fria om jag inte fick alla att skratta. Ni skrattade, så ni stannar!
Han har rätt. Ordvalet är viktigt i såna här situationer.
Okej. Louise ska inte behöva se mediokra musikalnummer
bara för hon hamnade med Knäppisgänget.
Tänker du berätta vad som är så roligt?
-Ni tror att Louise är så oskyldig. -Vad ska det betyda?
Ge dem en chans till att vinna sin frihet.
Och?
Om vi misslyckas får du oss alla. Jag ska skratta åt dina tråkiga skämt.
-Louise, vad gör du? -Riskerar du din frihet för dem?
Okej då.
Välj er utgång. En av dem leder ut härifrån.
De andra leder till en evighet som min fängslade publik.
Hur ska vi kunna välja rätt?
Dags för ett privat möte.
Havsmannen skrattar när nån gör nåt han tycker är dumt eller fel.
Vi låtsas att vi väljer en utgång och studerar hans reaktion.
Oj. Hur lade du märke till allt det här?
När man är tystlåten är det lättare att se saker som andra missar.
Okej, Louise, vi gör som du säger. Redo?
Va?
De har genomskådat mig. Dumma uttrycksfulla ansikte!
Okej, de sista två.
-Kanske inte den med tänderna? -Håll ögonen öppna.
-Inget leende. -Då måste det vara den här.
Var redo att hålla i er.
Han lurades!
-Jag vann! -Åh, nej!
Vi klarar det här! Paddla!
Va?
Ja!
Va?
Nej! Vänta!
-Vi lyckades! -Typ.
-Vi är fortfarande vilse. -Hjälper den här?
-Va? -Du tog kartan.
Ni tre gör alltid nåt vilt och oväntat. Jag såg fram emot ett äventyr med er.
Så när jag insåg att ni ville ha en normal dag…
-Du visste att vi var Knäppisgänget. -Jag försökte spela cool.
Jag trodde inte att det skulle gå överstyr.
-Ingen fara. Det går alltid överstyr. -Är ni inte arga?
Nej, det är skönt att veta att nån uppskattar vår tendens att vara onormala.
Du kan bli vår fjärde knäppis om du vill. Vi kan bli Knäppa Fyran!
Ska vi fira med en bild?
Eugene.
Vill ni verkligen inte se en till av mina shower?
Nej!
Jag är ledsen att jag försökte fängsla er i en evighet,
men har ni försökt spela för en karp? Världens tråkigaste publik.
I havet hade jag hängivna fans. Här är alla så här.
-Varför återvänder du inte till havet? -Det berättade jag ju.
Jag är fast i en förbannad labyrint av vattendrag!
Vad är det som är så roligt?
Den här "labyrinten" är bara en flod, och alla floder leder till havet.
-Vänta. På riktigt? -Ja.
-Geografi är inte min starka sida. -Simma söderut. Du är hemma i morgon.
Och innan du sticker…
Ledsen igen, ungar. Och farväl!
-Tänk väl om mig! -Det kommer vi inte.
Men du blir en del av Fiskfinnar-märket. En uppmärksamhetstörstande havsman.
-Vi borde väl börja paddla tillbaka. -Solen går inte ner än.
-Vill ni försöka hitta fler? -Ja!
Pax för att inte ha kartan. Nån som har nåt att äta?
-Louise, vad viskade du till honom? -En artist avslöjar inte sina hemligheter.
Inga spår av Knäppisgänget. Vad tror ni hände?
De förvandlades nog till grodor av en hungrig tånghäxa.
En fisk med talang För det är jag väl, så säg?
Yeah!
Undertexter: Mattias R. Andersson