‫- הילדה -‬
‫- פרק 3:‬ ‫קוטל הענקים -‬
‫הילדה.‬
‫לא. תתרחקו ממני.‬
‫אוי, לא.‬
‫הקמע הזה נועד להגן עלייך כאן בטופוטן.‬
‫עכשיו כשאת בבית,‬ ‫את לא באמת זקוקה לקמע חלופי.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל הייתי מרגישה בטוחה יותר אילו היה לי.‬
‫יש לי חלומות.‬
‫חלומות?‬
‫לא משנה. תוכלי להכין לי חדש?‬
‫מובן שאשמח,‬
‫אבל אצטרך זמן למצוא את העץ המתאים,‬
‫לכן אולי יהיה פשוט יותר‬ ‫אם תשיגי אותו בעצמך.‬
‫בעצמי? מאיפה הוא הגיע?‬
‫זה ייחור מעץ הפראטוק.‬
‫עץ מילה עתיק במעמקי יער נוט.‬
‫ואו.‬
‫הנה אתה.‬
‫לא ידעתי שאת מחפשת אותי.‬ ‫-איש העץ.‬
‫לא חיפשתי אותך. חיפשתי את זה.‬
‫עצים עתיקים, מה?‬
‫אני בכלל לא מוזכר בו.‬ ‫-אתה אמור להיות מוזכר?‬
‫אפשר לומר שאני סוג של מטפל ביער הזה.‬
‫עצים עתיקים זקוקים למישהו שידאג להם.‬
‫באמת? למה?‬
‫אין לך מושג איך אנשים מתייחסים אליהם.‬
‫הם גוזמים ומנסרים ענפים סתם כמזכרת,‬ ‫או ליצירת מטות קסמים וקמעות.‬
‫ועוד לא התחלתי לדבר על החבר'ה האלה.‬
‫הם פוגעים בקליפת העץ.‬
‫לכן אני מתקן את כל החורים האלה.‬ ‫תוכלי להחזיק את זה לרגע?‬
‫בטח.‬
‫טוויג, תחזור הנה.‬
‫טוויג.‬
‫כדאי שאלך בעקבותיה.‬
‫אני לא רוצה שיקרה משהו לפטיש שלי.‬
‫טוויג.‬
‫מה קורה…‬
‫טוויג.‬
‫טוויג?‬
‫טוויג.‬
‫טוויג, תחזור הנה.‬
‫הדלקת את האש?‬
‫ערמת עצים בדרך אליך.‬
‫מה זה?‬
‫זהירות, טוויג.‬
‫אלא אם כן זה שחזור היסטורי משכנע מאוד,‬ ‫אני חושבת שייתכן שאנחנו בעבר.‬
‫מתי זה ייגמר?‬
‫זה עולה חצי גרוט. תודה.‬
‫ליתר ביטחון, כדאי שנשתדל מאוד‬ ‫לא לשנות כלום.‬
‫התעסקתי עם ציר הזמן בעבר,‬ ‫וזה הפך להיות מפחיד תוך זמן קצר.‬
‫היי! תיזהרי!‬
‫סליחה.‬
‫תראה את הבית הזה.‬ ‫אני חושבת שלא בנו כאלה מאז…‬
‫מאז תקופת הענקים.‬
‫אוי, לא.‬
‫אם לא די בכך שהיא הרסה את הבית שלנו,‬
‫ההריסות קרות מכדי לחפש בהן.‬
‫אתם בסדר?‬
‫אנחנו לא.‬
‫זה כל מה שהיה לנו.‬
‫לולא קוטל הענקים, לא הייתה בנו שום תקווה.‬
‫מי זה קוטל הענקים?‬
‫לא שמעת על קוטל הענקים?‬
‫הוא הדבר הכי טוב שקרה לנו.‬
‫הוא לוכד את הענקים בזה אחר זה.‬
‫רק בשבוע שעבר הוא לכד את אחיה.‬
‫הטיפשה בטח מחפשת אותו בכל מקום.‬
‫לאן היא הלכה?‬
‫ואו.‬
‫זה לא משהו שרואים בכל יום.‬
‫איש העץ. עקבת אחרינו.‬
‫דאגתי.‬
‫הפטיש שלי עדיין אצלך, כן?‬
‫את בטח יודעת שלא מנומס לבהות.‬
‫סליחה. פשוט, מעולם לא ראיתי‬ ‫כל כך הרבה ענקים.‬
‫את לא מכאן, נכון?‬
‫אפשר לומר שכן, אבל לא ממש.‬
‫זה קצת מורכב. שמי הילדה. שמעתי שאחיך בצרה.‬
‫את לא מצליחה למצוא אותו?‬
‫לא, אני יודעת איפה הוא.‬
‫תראי בעצמך.‬
‫הוא לא מוסתר היטב,‬ ‫אבל אני חוששת שזו מלכודת.‬
‫הם משתמשים בו כדי ללכוד נוספים מאיתנו.‬
‫זה נורא.‬
‫דברים כאלה קורים בכל העולם.‬
‫השמועות אומרות שלא נישאר כאן עוד זמן רב.‬
‫אני מצטערת. הלוואי שיכולתי לעזור.‬
‫אינך יכולה לעשות דבר. את רק ילדה קטנה.‬
‫איך זה קרה? איך נסענו בזמן?‬
‫שורשיו של עץ הפראטוק הם עמוקים.‬
‫עמוקים ביותר, מעבר לזמן ולממד.‬
‫אנחנו בהחלט בעבר,‬
‫אבל נכון יותר לומר‬ ‫שאנחנו במעין יקום מקביל.‬
‫יקום מקביל?‬
‫כלומר, אם נשנה כאן משהו,‬ ‫זה לא ישפיע על ציר הזמן שלנו?‬
‫נכון. נטול השלכות.‬
‫מצוין.‬
‫רגע. זה לא אומר…‬
‫אני והפה הגדול שלי.‬
‫היי, אתם.‬
‫אתם חייבים לשחרר את הענק.‬ ‫אתם לא רואים שהוא במצוקה?‬
‫או לפחות משועמם מאוד.‬
‫אנחנו נשחרר אותו‬ ‫רק אחרי שקוטל הענקים ישים לו סוף.‬
‫הייתי רוצה להבהיר לקוטל הענקים‬ ‫בדיוק מה דעתי.‬
‫מישהי מעוניינת לפנות אל קוטל הענקים?‬
‫האלבור, יש לך אורחת.‬
‫אתה קוטל הענקים?‬
‫זה אני.‬
‫אכן! הביטי בשבוי שלי!‬
‫בואי. תלווי אותי.‬
‫בסדר.‬
‫הענק הזה הוא רק ההתחלה.‬
‫אני עובד על משהו הרבה יותר גדול,‬
‫מתקפה שתביס את האויבים שלנו אחת ולתמיד.‬
‫כשהענקים יבואו לחלץ את חברם, אנחנו נכה.‬
‫ניסית לדבר עם הענקים?‬
‫לא נשלחתי לעולם הזה כדי לדבר.‬ ‫נועדתי לקטול.‬
‫וכמה ענקים קטלת?‬
‫רשמית, אף אחד בינתיים.‬
‫אבל אקטול אותו בקרוב.‬ ‫הוא משמש כרגע כפיתיון.‬
‫ברגע ששאר הענקים‬ ‫ייפלו לתוך המלכודת, נתחיל לקטול.‬
‫אז, ניסית לדון בהסכם שלום?‬
‫שכנעת את תושבי הכפר להניח את נשקיהם?‬
‫לא בדיוק.‬
‫ייתכן שזהו הלילה האחרון שלהם,‬
‫לפני שיעזבו את העולם הזה לנצח.‬
‫זה בהחלט יהיה מחזה.‬
‫טוב, כדאי שנחזור לעץ עכשיו, ו…‬
‫לא, יש לנו הזדמנות לשנות דברים לטובה.‬
‫נוכל לעשות משהו.‬
‫אנחנו חייבים לעשות משהו.‬
‫למה אתה מתוח כל כך?‬
‫אני פשוט קצת חושש מהתגובה של אנשי הכפר‬
‫כשהם יראו איש עץ קטן בעל ראש מרחף.‬
‫אנחנו צריכים לחתוך את החבל הזה.‬ ‫-אין לי מספריים.‬
‫או פטיש, אם כבר מדברים.‬
‫זה יספיק.‬
‫שד!‬
‫לא. איש עץ.‬
‫אוי, לא. אנחנו גורמים לו להתגרד.‬
‫יש שד בקרבנו!‬
‫מפלצת!‬ ‫-שד!‬
‫שד עצים!‬
‫תקשיבו. אני לא מחפש צרות.‬
‫אני כאן פשוט כדי…‬
‫יש ביניכם חובבי ג'ז?‬
‫אני מבין שלא.‬
‫היי, תניחו לו!‬
‫תוכל להפסיק לגרד לרגע? אני מנסה ל…‬
‫הענקים הגיעו!‬
‫בואו!‬ ‫-קדימה! רוצו!‬
‫מהר. הם כאן! מהר.‬
‫אוי, לא.‬
‫איחרתי.‬
‫הסתערו!‬
‫תירו בקטפולטות!‬
‫תפסיק, בבקשה!‬
‫זה לא צריך להיות כך.‬ ‫אני יכולה לדבר איתם בשמך.‬
‫הם ימעכו אותך. תראי.‬
‫הם רק מגנים על עצמם.‬
‫באיזה צד את?‬
‫מה?‬
‫לסגת!‬
‫זוזו מהדרך!‬
‫אוי, לא.‬
‫בבקשה! תנו לנו הזדמנות נוספת!‬
‫בוא.‬
‫סליחה.‬
‫שוב את.‬
‫אני מבינה שבני עמך מתכוונים לעזוב,‬ ‫אבל זה לא צריך להיות כך.‬
‫תוכלו להישאר ולעשות שלום עם בני האדם.‬
‫הם ניסו להרוג אותי.‬
‫קוטל הענקים לכד את אחי.‬
‫הוא לא מעוניין בשלום.‬
‫מה אם אעצור את קוטל הענקים?‬
‫הוא עדיין לא פגע באחיך.‬ ‫אני לא חושבת שהוא כזה גרוע.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫תצטרכי לשכנע לא רק אותי.‬
‫אז תעזרי לי לדבר עם השאר.‬ ‫בבקשה, אני חייבת לנסות.‬
‫לא נוכל להישאר כאן.‬
‫אבל הם פשוט לא מבינים.‬ ‫-חברים, בבקשה.‬
‫אפשר להתווכח כל היום, אבל דבר אחד ברור.‬
‫העולם נעשה קטן מדי בשבילנו.‬
‫הוא צודק. הוא כבר לא שלנו.‬
‫אם כך, העניין סגור. אנחנו עוזבים.‬
‫זו הדרך היחידה.‬
‫זו לא.‬
‫יש דרך טובה יותר לפתור את העניין.‬
‫מהו הקול הזה?‬
‫הם לא שומעים אותי.‬
‫תוכלי לדבר בשמי?‬
‫לא כל בני האדם מרגישים אותו הדבר כלפינו.‬
‫הקטנטונת הזאת אומרת‬ ‫שעלינו לעשות שלום עם אנשי הכפר.‬
‫היא אומרת שיידרש זמן, אבל זה ישתלם.‬
‫ההחלטה התקבלה.‬
‫בסופו של דבר, מה שיהיה, יהיה.‬
‫לא כולנו מרוצים מזה, אבל זה חייב להתבצע.‬
‫נוכל לשנות זאת.‬ ‫אני יכולה לדבר עם קוטל הענקים כדי שיבין.‬
‫קטנטונת, אנחנו לא עוזבים‬ ‫בגלל קוטל ענקים אחד.‬
‫תצטרכי לשכנע אנשים בכל רחבי העולם.‬
‫איש העץ? מה אתה עושה שם?‬
‫סתם מבלה לי כאן ולומד להכיר את אנשי המקום.‬
‫שחרר אותו מייד.‬
‫את רוצה שאשחרר את השד?‬
‫למה את מתעקשת לעזור למפלצות?‬
‫הוא לא מפלצת.‬
‫הוא חבר שלי.‬
‫יותר כמו מכר ותיק.‬
‫אם הוא חבר שלך,‬
‫אז את האויבת שלי.‬
‫אתה לא חייב לעשות זאת.‬
‫תשתקי, אוהבת מפלצות.‬
‫זה לא היום שלי.‬
‫אתה טועה לגמרי לגבי הענקים.‬
‫אין כאן שום טעות. הם הרסו את ביתי.‬
‫אז יש לנו יותר במשותף משנדמה לך.‬
‫שיחה מרתקת, אבל אולי כדאי להאיץ אותה.‬
‫זהירות! הוא עולה באש!‬
‫ענק דרך גם על הבית שלי.‬
‫זה היה קשה בהתחלה, אבל עשיתי כמיטב יכולתי.‬
‫אבל מה יקרה בפעם הבאה שענק יתקוף?‬
‫ובפעם שאחריה?‬
‫הם לא תוקפים. הם לא שולטים בזה.‬
‫הם לקחו ממני הכול.‬
‫הכול.‬
‫זו הייתה תאונה.‬
‫אף אחד לא דורך על בית בטעות.‬
‫אנחנו עושים את זה בכל יום מבלי להבחין בכך.‬
‫אולי את, אבל אני הייתי מבחין‬ ‫אילו הייתי מסב נזק כזה.‬
‫באמת? התכוונת לעשות את כל זה?‬
‫אם רק תיתנו הזדמנות לענקים,‬ ‫תוכלו לחיות יחד בשלום.‬
‫תוכלו אפילו לעזור זה לזה.‬
‫הילדה? אני מתחיל להרגיש עקצוץ בבהונות.‬
‫אני לא רוצה להדאיג אותך יותר מדי,‬
‫אבל דרכנו הביתה גם בוערת.‬
‫אני לא יודעת מה לעשות. צריך מים.‬
‫זה לא מספיק.‬
‫מה?‬
‫אתה!‬
‫תודה. איך הצלחת לברוח?‬
‫האלבור, משחרר הענקים. זה נשמע טוב, נכון?‬
‫תודה.‬
‫אני יודע שזה לא מפצה על מה שעשיתי,‬
‫אבל אולי תוכל לעזור לי בכיבוי חלק מהשרפות?‬
‫אני מציע בחום שנחזור לעץ.‬
‫לא, זה עדיין קורה.‬
‫הילדה!‬
‫קדימה.‬
‫בבקשה. אתם לא חייבים לעזוב.‬
‫אנחנו עדיין יכולים לשנות.‬ ‫זה לא צריך להסתיים כך.‬
‫תתמקד בבתים.‬
‫בסדר.‬
‫קח את כולם למקום בטוח!‬
‫היי! חכו!‬
‫בבקשה, אתה חייב לעזור לי.‬ ‫אף אחד לא מוכן להקשיב.‬
‫רוב הענקים כבר עזבו.‬
‫להתראות, קטנטונת.‬
‫רגע! אני עדיין עליך!‬
‫זה היה קרוב.‬
‫ייתכן שיש לנו בעיה גדולה יותר.‬
‫הנה אתה.‬
‫הוא נעלם.‬
‫אמרת שמה שנעשה בעבר לא ישפיע על ההווה.‬
‫העץ הזה היה ודאי ישות רב-ממדית.‬
‫מקבץ שורשים שחוצים אינספור מציאויות.‬
‫או שאולי חשבתי על עץ קסום עתיק אחר.‬
‫נכשלתי.‬
‫הייתה לי הזדמנות ליצור שינוי,‬ ‫אבל הייתי קטנה מדי.‬
‫אל תהיי בטוחה כל כך.‬
‫הענקים האלה החליטו לעזוב לפני זמן רב.‬
‫אבל הם לא ישכחו אותך,‬ ‫וכך גם קוטל הענקים ההוא.‬
‫מה אתה מנסה לומר? שאולי באמת יצרנו שינוי?‬
‫אני מנסה לומר ששינוי מצריך זמן,‬
‫ואנחנו לא תמיד בסביבה‬ ‫כדי להיות עדים לתוצאות מעשינו הטובים.‬
‫אני מצטערת על העץ, איש העץ.‬
‫העבודה שלי עכשיו הרבה יותר קלה.‬
‫אבל זה לא הסוף.‬
‫זה פשוט הזמן להתחלה חדשה.‬
‫אולי הפעם אשתול אותו קרוב יותר,‬
‫במקום שבו יש פחות משחיתים.‬
‫לפני שאתה לוקח את זה,‬
‫אפשר אולי לקחת חתיכה קטנה ממנו?‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬