KAPITEL 3: KÆMPEDRÆBEREN
Nej. Hold jer væk.
Åh nej.
Den amulet skulle beskytte dig i Tofoten.
Nu, du er hjemme, behøver du ikke udskifte den.
Nej.
Men det føles mere sikkert.
Jeg har haft nogle drømme.
Drømme?
Lige meget. Kan du lave en ny?
Det vil jeg gerne.
Men det tager lang tid at finde træet,
så det er nemmere, hvis du selv gør det.
Mig? Hvor kom den fra?
En stikling fra Faratok-træet,
et gammelt asketræ dybt inde i Nottskoven.
Der er du.
-Ledte du efter mig? -Træmand.
Jeg ledte efter den.
Gamle træer?
-Der står intet om mig. -Bør der det?
Jeg er en slags vicevært i skoven.
Så gamle træer har brug for pleje.
Hvorfor?
Folk behandler dem så dårligt.
De hakker og saver grene af, så de kan lave magiske amuletter.
Og så er der de fyre.
De ødelægger barken.
Derfor lapper jeg hullerne. Vil du ikke lige holde den?
Ja.
Kvist, kom her.
Kvist.
Jeg burde gå efter hende.
Der må ikke ske min hammer noget.
Kvist.
Hvad…?
Kvist.
Kvist, kom tilbage.
Fik du gang i bålet?
Træstabler på vej.
Hvad er det?
Pas på, Kvist.
Hvis det ikke er et historisk skuespil,
er vi vist endt i fortiden.
Hvornår stopper det?
En halv sølvdaler. Tak.
Vi skal passe på ikke at forandre noget.
Vi har påvirket tiden før, og det blev uhyggeligt.
Hey! Pas på!
Undskyld.
Se det hus. Sådan har de ikke set ud, siden…
Siden kæmpernes tid.
Åh nej.
Det er slemt nok, at hun smadrede huset.
Det er for koldt at søge i ruinerne.
-Er I okay? -Nej.
Vi ejede kun det hus.
Uden kæmpedræberen ville al håb være ude.
Kæmpedræberen?
Har du ikke hørt om ham?
Han er det bedste, der er sket os.
At få kæmperne én efter én.
I sidste uge fangede han dens bror.
Den dumrian prøver nok at finde ham.
Hvor blev hun af?
Det sker ikke hver dag.
-Træmand. Du fulgte efter os. -Jeg var bekymret.
Har du stadig min hammer?
Det er uhøfligt at glo.
Undskyld. Men jeg har aldrig set så mange kæmper.
Du er vist ikke herfra.
Det er jeg, men ikke rigtig.
Det er indviklet. Jeg hedder Hilda. Kan du ikke finde din bror?
Jo, jeg ved, hvor han er.
Se selv.
Måske er det en fælde.
De vil bare fange flere af os.
Hvor frygteligt.
Den slags sker i hele verden.
Der bliver hvisket. Vi kan ikke blive.
Det er jeg ked af. Gid jeg kunne hjælpe.
Du kan intet gøre. Du er bare en lille pige.
Hvordan rejste vi gennem tiden?
Faratok-træet har dybe rødder.
Meget dybe. Igennem tid og rum.
Vi er i fortiden,
men det er nærmere et alternativt univers.
Alternativt univers?
Så vi kan ikke påvirke vores egen tid?
Nej. Ingen konsekvenser.
Fremragende.
Men det betyder ikke…
Min forbandede store mund!
Hallo!
Sæt kæmpen fri. Det gør ondt på ham.
Han keder sig i hvert fald.
Vi skærer den fri, når kæmpedræberen gør en ende på ham.
Jeg vil have et alvorsord med den kæmpedræber.
Vil nogen tale med kæmpedræberen?
Halvor, du har besøg.
Er du kæmpedræberen?
Ja.
Se min fange.
Kom med.
Kæmpen er kun begyndelsen.
Jeg arbejder på noget større.
Et angreb, der vil besejre vores fjender.
Når kæmperne vil redde deres ven, slår vi til.
Har du talt med kæmperne?
Jeg blev ikke sat i verden for at tale. Min skæbne er at dræbe.
Hvor mange kæmper har du dræbt?
Officielt ingen endnu.
Jeg skal bruge den der som lokkemad.
Når de andre kæmper går i min fælde, dræber vi.
Har du forhandlet en fredsaftale?
Overbeviste du landsbyboerne?
Ikke helt.
Det kan være deres sidste aften.
Før de forlader verden for altid.
Det ville være noget at se.
Vi bør hellere tilbage til træet.
Vi har en mulighed for at gøre tingene bedre.
Vi kan gøre noget.
Vi må gøre noget.
Hvorfor er du nervøs?
Det bekymrer mig, hvordan landsbyen reagerer
på en træmand med et svævende hoved.
-Vi skal skære rebet over. -Jeg mangler min saks.
Og min hammer.
Sådan.
Hvad?
Dæmon!
Nej. Træmand.
Vi rækker ham en lillefinger.
Der er en dæmon iblandt os!
-Monster! -Dæmon!
Trædjævel!
Jeg er ikke ude på ballade.
Jeg vil bare…
Kan I lide jazzguitar?
Nej?
Lad ham være i fred!
Hold lige op med at klø dig. Jeg prøver at redde…
Kæmperne er her!
-Kom så! -Afsted! Løb!
Hurtigt. De er her!
Åh nej.
Det er for sent.
Angrib!
Affyr katapulterne!
Stop!
Jeg taler med dem for dig.
De knuser dig. Se.
De forsvarer sig bare.
Hvem holder du med?
Hvad?
Tilbage.
Væk med dig!
Åh nej.
Vær sød! Giv os en chance til!
Kom nu.
Undskyld.
Dig igen.
Jeg ved, dit folk vil rejse, men det behøver ikke være sådan.
Bliv. Slut fred med mennesker.
De ville dræbe mig.
Kæmpedræberen har taget min bror.
Han vil ikke have fred.
Måske kan jeg stoppe kæmpedræberen.
Han er vist ikke så slem.
Stol på mig.
Det er ikke kun mig, du skal overbevise.
Hjælp mig med at tale med de andre.
Vi kan ikke blive her.
-Men de forstår det ikke. -Vær nu sød.
Vi kan skændes hele dagen, men det er klart,
at verden er blevet for lille til os.
Han har ret. Den er ikke vores længere.
Så er det afgjort. Vi rejser.
Det er den eneste måde.
Nej.
Det kan gøres på en bedre måde.
Hvad er den lyd?
De kan ikke høre mig.
Vil du tale for mig?
Ikke alle mennesker er ens.
Den lille synes, vi skal slutte fred med landsbyen.
Hun siger, det er det værd.
Beslutningen er truffet.
Der sker det, der sker.
Vi er ikke alle glade for det, men det skal gøres.
Vi kan ændre det. Jeg kan få kæmpedræberen til at forstå.
Lille dig, vi rejser ikke på grund af en kæmpedræber.
Du skulle overbevise folk i hele verden.
Træmand? Hvad laver du deroppe?
Jeg lærer de lokale at kende.
Slip ham med det samme.
Skal jeg befri dæmonen?
Hvorfor skal jeg hjælpe monstre?
Han er ikke et monster.
Han er min ven.
Nærmere en bekendt.
Hvis han er din ven,
er du min fjende.
Du behøver ikke gøre det.
Stilhed, monsterelsker.
Det er ikke min dag.
Du misforstår kæmperne.
Nej. De ødelagde mit hjem.
Så har vi mere til fælles, end du tror.
Spændende. Men skynd dig.
Pas på! Det brænder!
En kæmpe trådte også på mit hus.
Det var svært, men jeg var positiv.
Men hvad sker der næste gang?
De kan ikke gøre for det.
De tog alt fra mig.
Alt.
Det var et uheld.
Ingen træder på et hus ved et uheld.
Det gør vi hver dag uden at vide det.
Jeg ville bemærke det, hvis jeg lavede så meget skade.
Virkelig? Ville du gøre alt det her?
Giv kæmperne en chance, så I kan leve i fred.
I kan hjælpe hinanden.
Hilda? Jeg har fået varme tæer.
Jeg vil ikke gøre dig mere bekymret, men vores hjem brænder også.
Vi har brug for vand.
Det er ikke nok.
Dig!
Tak. Hvordan flygtede du?
Halvor, kæmpebefrieren. Det klinger godt, ikke?
Tak.
Det gør det ikke godt igen,
men hjælper du mig med at slukke brandene?
Vi skal tilbage til træet.
Nej, det sker stadig.
Kom nu.
I behøver ikke rejse.
Det behøver ikke ende sådan her.
Fokusér på husene.
Okay.
Få alle i sikkerhed.
Vent!
Hjælp mig. Ingen vil lytte.
De fleste kæmper er væk.
Farvel, lille ven.
Vent! Jeg sidder stadig på dig!
Det var tæt på.
Vi har et større problem.
Der er du.
Den er væk.
Jeg troede ikke, vi kunne ændre nutiden.
Træet må have været en pandimensional konstant.
Et sæt rødder, der rækker ned gennem utallige virkeligheder.
Eller måske tænkte jeg på et andet magisk træ.
Jeg fejlede.
Jeg var for lille til at forandre noget.
Det tror jeg ikke.
Kæmperne besluttede sig for at rejse for længe siden.
Men de og kæmpedræberen glemmer dig ikke.
Så gjorde vi en forskel?
Jeg siger, at forandringer tager tid.
Vi kan ikke altid se resultatet af vores gode gerninger.
Øv med træet, træmand.
Mit job er blevet meget lettere.
Men det er ikke enden.
Bare tid til en ny start.
Jeg planter den nok derhjemme, hvor der er færre ballademagere.
Før du tager det med dig,
må jeg så brække et lille stykke af?
Tekster af: Christian Vinther