ГІЛЬДА
РОЗДІЛ 2. ПАГОРБ ФЕЙ
-Обережно, тітонько Астрід. Упадете. -Не переймайся за мене.
Тітко Астрід.
Живчику.
Ні!
ПАГОРБИ ФЕЙ
Дякую.
Привіт, соню.
Остання.
Вибачте, я спізнилася.
Якщо не можеш спати у відпустці, то коли тоді?
Скуштуй ці картопляні оладки.
Може, скуштує, якщо залишиш їй.
-Усе гаразд? -Так, просто дивний сон.
Ну я почуваюся свіженькою.
Може, твої обереги таки мають цілющі властивості.
Що ж, звісно, мають.
Які у всіх плани на сьогодні?
Ми з Девідом підемо по сувеніри.
Навпроти пошти є чудова крамничка.
Передайте вітання Бйорну, якщо будете там. Він багато мені заборгував.
СУВЕНІРИ
Це, мабуть, тут.
ВІДЧИНЕНО
Тут усе. Шоколадки, капелюхи, листівки.
Ідіть. Я зачекаю надворі.
Я не могла вирішити, яку взяти, тож придбала купу.
А я — це.
Оце дивина.
Лише крутий дармовис.
Це — фея. Гляньте на цю статую. На що вам схожа?
Обов'язково знову про це?
Це місто фей.
Не здається дивним, що ні мама, ні тітка не казали? Гляньте.
ТОФОТЕН СЕЛИЩЕ ФЕЙ
Що хочеш сказати?
Я кажу, що феї існують,
і вони в Тофотені, і ми їх знайдемо.
Та ми хотіли походити крамницями.
Дорогою розпитаємо про них.
-Перепрошую. -Що?
Розкажете мені щось про фей?
Що ж, дай, подумаю.
-Їх уже не так багато. -Вони невидимі.
Дуже крихітні.
-І мають крила. -Усупереч повір'ям, крил немає.
Ми звемо їх «феї».
-«Малі феї». -«Добрі сусіди».
А чому так?
Як казати «гарний песик» псу, який укусить.
Вони на деревах.
-На кумедних пагорбах, на пагорбах фей. -Вони забирають дітей у Край Фей.
А коли хтось потрапляє до Краю Фей, його більше ніхто не бачить.
Шоколад чи полуниця?
Не розумію.
Усі в Тофотені знають щось про фей, але різне.
Може, це вигадки.
Це ж «казкові» історії.
ДОВІДКОВЕ БЮРО
Стривайте. Гляньте. Це воно.
ОФІЦІЙНА СТЕЖИНА ФЕЙ
Пагорб фей.
То вони крихітні.
Наше розслідування закінчилося. Можемо знайти щось цікаве?
Мене дещо бентежить.
Чому це тебе так зачепило?
Я не знаю.
Не все таємниця для розгадки.
-Думаю, час додому. -Покопаємо дорогою?
Ідіть. Хочу перевірити одну зачіпку.
Добре.
Лови.
Вітаю. Ви даруйте.
Хотіла спитати про підкови на домі.
А що з ними?
Це через фей, так? Щоби відганяти їх?
Вибачте. Я намагаюся дізнатися більше про фей.
Як ти смієш промовляти таке й приносити нещастя на мій поріг?
Не хотіла…
Геть від моїх дверей! Мерзотні вогні та люди ночі.
-Я піду. Я… -І ти береш і запрошуєш їх до мене додому!
Йонасе. Заспокойся і повертайся в дім.
Ну й піду.
Ти пробач за це. Він легко засмучується.
Тітонько, чому ви нічого не казали про фей?
Феї? Лише купка історій, щоби продавати сувеніри туристам.
Вони на таке ведуться.
Це вигадка? Але ж той чоловік, він…
Я б не звертала уваги на його слова.
До речі,
краще не казати про цей випадок твоїй матері.
Чому це?
Сама знаєш її. Вона хвилюватиметься.
Я забула запитати. Тобі ще подобається кемпінг?
Що ти робиш?
Треба дати загорітися, інакше буде несмачно.
Навіює спогади.
Я піду по коцик. На вулиці прохолодно.
Якщо у вас є хустка чи хустинка,
мені дуже не завадить.
Я не хочу додому. Ми можемо жити тут?
Ти ж не серйозно?
А Фріда й Девід? Ти ж любиш школу.
Так, знаю. Чому ти взагалі переїхала звідси?
Що ж, це маленьке місто. Мабуть, я переросла його.
Тролещина велика, захоплива.
Але зі мною переїхала в хатинку. Чому не сюди?
Складно пояснити.
Так гарно.
Гайда. Ходімо, поки не промокли.
-Сир для сніданку найкращий. -Передаси мені варення?
Кому ще кави?
Мені, будь ласка.
Передаси?
Дякую.
Передаси масло?
Ти йдеш?
Плани змінилися. Покажу дещо. Гайда.
Вітаю, Пуко.
Учора тітка була тут. Я пішла за нею вночі.
Це узвишшя.
-Це не просто узвишшя. Це пагорб фей. -Тільки не це знову.
Звідки знаєш?
Ну має ж бути. Ти лише глянь.
Думала, вирішили, що це лише казки.
Ну й де ті феї?
Селяни сказали, що невидимі. Може, треба документи.
Навіть якщо так, навіщо тітці відвідувати пагорб фей уночі?
Не знаю. Та вона єдина в місті
не хоче про них говорити. Може, захищає їх.
Це просто дивне узвишшя.
Схожі на обереги тітки.
Вона вчора щось із ними робила.
Погане передчуття.
Знаєш, я згодна.
Ходімо, Девіде.
Девіде.
Дякую за кемпінг. Діти в захваті.
Ти вдавала, що чуєш виття рудих вовків удалині
і казала: «Як добре, що ми захищені цим чарівним наметом».
Так, пам'ятаю.
Знаєш, тут приємно бути. Давно вже не була.
Твоя стара тітка досі тут і нікуди не збирається. Схрещу пальці.
Не стій ти там. Іди занур ніжки.
Що трапилося?
Ну просто…
Ти боялася привозити її сюди.
Жодного інциденту не було вже… Відколи ти поїхала.
Справа не лише в цьому…
Я так і не пробачила тобі, що ти залишилася.
Тофотен — це мій дім. Я не могла поїхати.
Але ти мала, і ми знайшли ту школу-інтернат…
Знаю. І я б нічого не змінювала.
І не маєш цього хотіти.
Ні. Але я б хотіла, щоби ми могли робити це частіше.
Не забула, як ловити рибку?
Думаю, ні.
Та повернемо у воду.
Гільда не зрадіє, якщо смажитимеш їх на патичку.
Зрозуміла.
Йоганно.
Девіде.
Хіба морозивник не казав, що феї викрадають людей?
Не накручуйся.
Девіда не викрадали. Він просто заблукав.
Останню добу ти торочила лише про фей,
а тепер сумніваєшся?
Не сумніваюся. Просто сподіваюся, що помилялася.
Мабуть, ми трохи заблукали.
Девіде. Де ти?
Девіде.
Девіде!
-Девіде! -Де ви були?
Де ти був?
Добре. Гляньмо.
Я піду причепурюся.
Якісь ви напружені. Розважаєтеся?
Що ж, думаю, я за кілька хвилин від перемоги.
Помста Ф'ялмарра. На 15 позицій назад.
-Гаразд. Один, два… -А де діти?
Ще не повернулися.
Я відчиню.
Думаю, це до тебе.
Вітаю.
Я хочу позичити форму для випікання.
-Для чого ж? -Не для того, щоби помити в ній ноги.
Це вже зась.
Чекайте. Якщо позичите, я скажу, куди поділися діти?
Тобто? З ними щось трапилося?
-Форму, будь ласка. -Зачекай.
Тримай.
А тепер кажи.
Вони пройшли через ворота до соснових хащів,
через зламаний міст і до пагорба фей.
Тільки не це.
Це моя форма?
Ні.
Де ми?
Ти бачив щось знайоме?
Нічого. Я блукав, як і ви.
Ці гриби неначе знайомі.
Не розумію. Хочу побачити дім, дерево, яке я впізнаю.
Ми звідтіля прийшли?
Погане передчуття.
Дівчата.
Хутко.
Що це?
Без поняття, та тримаймося якомога далі.
Чудовий план.
Гільдо!
Девіде!
Фрідо!
Вони скрізь. Нам терміново треба забиратися.
То ти знала.
-Йоганно, я… -Ти знала.
Знала, що тут досі є пагорб фей, і не сказала.
Поговоримо про це пізніше, а зараз треба копати.
Що тепер?
Біжімо!
Що це таке?
Не знаю! Але тримай…
Фрідо!
Девіде!
Гільдо.
Гіль…
Гільдо!
Ти в безпеці! Яке щастя, що в безпеці.
Один, два, три.
Я переміг.
Що з вами сталося?
Не віриться, що приховувала це. Чому ти нічого не сказала?
Не хотіла зацікавити Гільду. Якби вона дізналася…
-Думала, тут безпечно. Що пагорбів немає. -Чому ви мовчали?
І як ви знали, як нас витягнути?
Бо…
Бо одного разу зі мною було таке.
Справді?
Я була молодшою за тебе й захопилася ідеєю фей Тофотена.
Звісно, це була лише вигадка, поки одного дня я дечого не побачила.
Ти побачила фею.
Так.
Я пішла за нею.
Задалеко, і вона ледь не забрала мене.
Тітка врятувала в останню мить,
та після цього я боялася фей і цього місця.
Тому ти й поїхала звідси.
І тому не привозила тебе.
Довгий час я боялася,
та ти народилася…
Я б не пробачила собі, якби те саме…
Усе добре, мамо.
Навіть не уявляю, що було б,
якби ми тебе не витягли.
А що то було таке?
Це очі Острова Фей.
Пагорб дезорієнтує, переносить у той вимір,
поки ти не опинишся в полі зору острова.
Якби це сталося, ви би пропали.
На щастя, мали обереги, які я виготовила вам.
Що ти робила там уночі?
Ти почала питати про фей,
тож я подумала, що краще перевірити захист й обереги,
щоби переконатися, що вони нікого не заманять.
Щось вони не спрацювали.
Йоганно.
Точно не залишитеся ще на ніч?
Нам вистачило відпочинку на вихідні.
Хай Лоам віднесе сумки.
Чому ти не сказала?
Бо ти б не приїхала.
Бувай, тітонько. Я гарно провела час. Здебільшого.
Бувай, Гільдо.
І пам'ятай,
якщо тобі захочеться відчути, що поруч є ще хтось,
лише зателефонуй чи напиши.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський