KAPITTEL 2: FETUEN
Forsiktig, tante. Du faller av.
Ikke vær urolig for meg.
Tante Astrid?
Kvist?
Nei!
FETUER
Takk.
Hei, murmeldyr.
Den siste.
Beklager, det er sent.
Du kan sove lenge på ferie.
Hilda, smak på potetpannekakene.
Spar litt til henne, da.
Er du ok, Hilda?
Ja. Men drømte rart.
Jeg er veldig uthvilt.
Kanskje amulettene dine er helbredende likevel.
Selvsagt er de det.
Hva er planene deres for i dag?
David og jeg må shoppe suvenirer.
Det er en fin liten butikk ved postkontoret.
Hils Bjørn fra meg hvis dere går dit.
Han skylder meg penger.
SUVENIRER
Det må være her.
De har alt. Sjokolade, hatter, postkort.
Gå, dere. Jeg venter utenfor.
Jeg klarte ikke å bestemme meg, så jeg tok mange.
Her er min.
Denne er så rar.
Bare en nøkkelring.
Det er en fe. Se på den statuen. Hva ser den ut som?
Må vi diskutere dette mer?
Dette er en slags by for feer.
Rart at verken mamma eller grandtante
har nevnt det. Se på dette.
Hva sier du?
Jeg sier at feer er ekte.
De er i Tofoten, og vi skal finne dem.
Men vi vil se litt mer i butikkene.
Vi kan spørre om dem på veien.
-Unnskyld meg. -Hva?
Kan du si meg noe om feer?
La meg se.
-De er færre enn før. -De er usynlige.
De er veldig små.
De har vinger.
De har faktisk ikke vinger.
Vi kaller dem "Fae".
-"Lysfolk". -"Gode naboer."
Hvorfor det?
Du sier "flink bisk" til en hund som vil bite.
De bor i trærne.
De bor i åser, eller fetuer.
De kidnapper barn til Feenes Rike.
Og når noen drar til Feenes Rike, blir de aldri sett igjen.
Sjokoladesaus, eller jordbær?
Merkelig.
Alle har noe å si om feer, men det går ikke i hop.
Kanskje de ikke er ekte.
Eventyrene handler jo om dem.
Vent. Se. Her er det.
DEN OFFISIELLE FESTIEN
En fetue.
Så de er faktisk små.
Etterforskningen av feer er over. Kan vi finne på noe gøy?
Noe plager meg ennå.
Hvorfor er du så opphengt?
Jeg vet ikke.
Ikke alt er gåter som må løses.
Vi bør dra tilbake.
Drible på veien?
Gå, dere. Jeg vil sjekke et spor.
Ok.
Kom igjen.
Hei. Unnskyld meg. Jeg vil spørre om hesteskoene på huset.
Hva med dem?
De er for å holde feer unna, ikke sant?
Beklager. Jeg prøver å finne ut mer om feer.
Våger du å si navnet deres og bringe ulykke på dørstokken min?
Mente ikke…
Gå vekk! Fæle ånder og nattens folk.
-Jeg går… -Du kaller dem hit til mitt hjem!
Jonas. Ro ned og gå tilbake til hytta.
Ja.
Jeg er lei for at du opplevde det. Han blir lett sur.
Tante Astrid, hvorfor har du aldri nevnt feer?
Feer? Bare historier for å selge billig nips til turistene.
De elsker sånt.
Er de ikke ekte? Den gamle mannen…
Ikke bry deg om det han sier.
Apropos,
det er nok best om vi ikke nevner dette til moren din.
Hvorfor det?
Du vet. Hun ville bare uroet seg.
Jeg glemte å spørre. Liker du fortsatt camping?
Hva gjør du?
Den må ta fyr først, ellers blir den ikke bra.
Jeg mimrer.
Jeg henter et teppe. Det begynner å bli kaldt.
Har du et lommetørkle eller noe, hadde det vært helt greit.
Jeg vil ikke dra hjem. Kan vi flytte hit?
Det vil du nok ikke.
Hva med Frida og David? Du liker skolen.
Ja, jeg vet det. Hvorfor dro du i det hele tatt?
Det er en liten by. Jeg vokste vel fra den.
Trolberg er stor og spennende.
Hvorfor flyttet du til hytta og ikke hit?
Det er vanskelig å forklare.
Det føles godt.
Kom. Vi går inn før vi blir våte.
Frokost-ost er best.
Kan du gi meg tyttebærsyltetøyet?
Mer kaffe, noen?
Jeg tar litt.
Kan du sende meg dem?
Mange takk.
Send smøret, takk.
Kommer du?
Endring i planen. Jeg må vise dere noe.
-Hei, Pooka. -Hei.
Hei, Pooka.
Jeg fulgte etter tante hit mens alle sov.
Det er en ås.
Ikke bare en ås. Det er en fetue.
Ikke dette igjen.
Vet du det?
Det må være det. Se på den.
Vi sa jo at det bare var historier.
Og hvor er feene?
De er usynlige. Kanskje de har skjemaer, som alver.
Men likevel,
hvorfor besøker din grandtante en fe om natten?
Vet ikke. Men hun er den eneste her
som ikke vil snakke om dem.
Det er bare en rar ås.
De ligner din tantes amuletter.
Ja. Hun gjorde noe med dem i går.
Jeg er urolig.
Jeg tror jeg er enig.
Kom igjen, David.
David?
David.
Takk for leiren. Ungene elsket det.
Du pleide å late som at du hørte ulver der ute,
og du sa: "Bra vi er beskyttet av det magiske teltet."
Ja, riktig.
Fint å være her. Det er altfor lenge siden.
Din gamle tante er fortsatt her og skal ingen steder. Forhåpentligvis.
Ikke bare stå der. Kom og dypp tærne.
Hva er galt?
Det er bare…
Du var redd for å ta henne med hit.
Det har ikke vært noen hendelser siden du dro.
Det er ikke bare det.
Jeg tilga deg aldri for at du ikke ble med.
Tofoten er mitt hjem. Jeg kunne ikke dra.
Men du måtte det, og vi fant den kostskolen…
Og jeg ville ikke endret noe.
Eller ønsket å gjøre det.
Nei. Men jeg skulle ønske vi kunne gjort dette mer.
Kan du fange huldrefisk ennå?
Jeg tror det.
Slipp dem ut igjen.
Hilda vil ikke like det om du steker en på pinne.
Forstått.
Johanna.
David.
David?
David.
Sa ikke iskremmannen noe om at feer bortfører folk?
Du skremmer deg.
David er ikke bortført, men har stukket av.
Du har bare snakket om feer det siste døgnet,
og er nå skeptisk?
Jeg er ikke skeptisk. Håper bare at jeg tok feil.
Og vi har nok gått oss litt vill.
David. Hvor er du?
David.
David!
-David! -Hvor var du?
Hvor var du?
Skal vi se.
Jeg skal gå og vaske meg.
Dere ser intense ut. Har dere det gøy?
Jeg er bare øyeblikk unna å ta seieren.
Fjallmarrs hevn. Flytt 15 plasser tilbake.
-Greit. En, to… -Hvor er barna?
Ikke tilbake ennå.
Jeg åpner.
Det er til deg.
Hallo.
Jeg vil gjerne låne en matboks.
Til hva da?
Ikke til å vaske føttene mine i.
Neppe.
Vent. Hvis jeg får låne en, kan jeg si hvor ungene ble av.
Hva? Har noe skjedd med dem?
Boksen, takk.
Vent litt.
Sånn.
Snakk ut.
De gikk ut porten mot furukrattet og over broen til fetuen.
Nei.
Er det min boks?
Nei.
Hvor er vi?
Så du noe du gjenkjenner?
Nei. Jeg har vandret rundt, som dere.
Soppene ser kjente ut.
Merkelig. Jeg vil bare gjenkjenne et hus eller et tre.
Ser dette ut som veien vi kom fra?
Jeg er urolig.
Dere.
Fort.
Hva er det?
Jeg aner ikke, men la oss holde oss langt unna.
God plan.
Hilda!
David!
Frida!
De er overalt. Vi må vekk herfra, nå.
Du visste det.
-Johanna, jeg… -Du visste.
Du visste om fetuen i Tofoten, og sa det ikke.
Vi kan snakke om dette senere, men nå må vi grave.
Hva nå?
Løp!
Hva er det?
Vet ikke! Fortsett…
Frida!
David!
Hilda.
Hil…
…da!
Du er trygg! Takk og lov, du er trygg.
En, to, tre.
Jeg vinner.
Hva skjedde med dere?
Du skjulte dette for meg og oss. Hvorfor sa du ingenting?
Jeg ville ikke at Hilda skulle vite det, for da…
Jeg trodde tuene var borte.
Hvorfor sa ingen noe?
Hvorfor kunne du få oss ut sånn?
Fordi…
…det skjedde med meg en gang.
Virkelig?
Jeg var yngre enn deg, og fascinert av ideen om feene.
Det var bare fantasi, helt til jeg en dag så noe.
Du så en fe.
Ja.
Jeg fulgte den altfor langt, og den tok meg nesten.
Astrid kom akkurat i tide,
men etter det var jeg livredd for feene og dette stedet.
Så det var derfor du dro.
Og ikke tok deg med hit.
Lenge var jeg bare redd.
Men da du ble født…
Jeg hadde ikke taklet det hvis det samme…
Det går bra.
Fælt å tenke hva som kunne skjedd om vi ikke hadde fått deg ut.
Hva var det der inne?
Det er øynene til Feenes øy.
Tuen forvirrer deg og fører deg til et mellomsted
til du befinner deg i øyas blikk.
Da hadde du vært fortapt.
Heldigvis hadde dere amulettene jeg lagde.
Hva gjorde du der i går?
Da du begynte å spørre om feer,
ville jeg sjekke amulettene jeg hadde satt der,
så ingen skulle bli lokket inn.
De fungerte ikke veldig godt.
Johanna.
Vil dere ikke bli her en natt til?
Vi har fått nok avslapping for en helg.
La Loam bære koffertene.
Hvorfor ikke si noe?
Da ville dere ikke kommet.
Farvel, tante Astrid. Jeg koste meg. For det meste.
Farvel, Hilda.
Og husk,
hvis du trenger at noen andre er der,
må du bare ringe eller skrive.
Tekst: Maria Schrattenholz